Стратегічні засади переходу галузі олійних культур на сталий розвиток - Кернасюк, Ю.В.; Чехова, І.В. (Центральноукраїнський науковий вісник. Економічні науки, 2025)
У статті розглядаються стратегічні засади переходу галузі олійних культур на сталий розвиток, що є актуальним у контексті глобальних викликів, пов'язаних із змінами клімату, зменшенням природних ресурсів та зростанням населення. Олійні культури, такі як соняшник, соя та ріпак, відіграють важливу роль у забезпеченні продовольчої безпеки та економічному розвитку, проте їхнє виробництво часто супроводжується негативними екологічними наслідками. Мета дослідження полягає у визначенні стратегічних засад переходу галузі олійних культур на сталий шлях розвитку у відповідь на кліматичні виклики, виснаження ресурсів та зростання попиту на продовольство. Методологія дослідження включає системний міждисциплінарний підхід, поєднання аналізу аграрних політик, огляду закордонних наукових джерел та практик сталого розвитку аграрного виробництва. Застосовані методи та підходи, які включають критичний аналіз літератури та порівняльний аналіз стратегій на глобальному та національному рівнях Аналізуються основні проблеми, з якими стикається галузь олійних культур, включаючи виснаження ґрунтів, забруднення водних ресурсів та зниження біорізноманіття. Визначено, що для досягнення сталого розвитку необхідно впроваджувати інноваційні технології, які дозволять зменшити негативний вплив на навколишнє середовище. Зокрема, акцентується увага на використанні інтегрованих систем управління, які поєднують агрономічні, економічні та екологічні аспекти. Успішна реалізація стратегій переходу до сталого розвитку вимагає комплексного підходу, що включає не лише технологічні інновації, але й соціальні зміни, які сприятимуть формуванню екологічної свідомості у суспільстві. Перехід галузі олійних культур на сталий розвиток є не лише необхідністю, але й можливістю для підвищення конкурентоспроможності на міжнародному ринку. Реалізація запропонованих стратегій дозволить забезпечити продовольчі і економічну безпеку, зберегти екологічну рівновагу та сприяти соціальному розвитку сільських територій. Наукова та практична цінність полягає в узагальнені міждисциплінарних підходів до оцінки сталості олійного сектору. Пропонується методична основа для подальших досліджень агроекологічних інновацій, а також стратегії й конкретні заходи щодо політики підтримки, що можуть бути використані органами влади та агробізнесом для планування й реалізації проектів переходу галузі на сталий розвиток.