Центральноукраїнський науковий вісник. Економічні науки
Назва: Центральноукраїнський науковий вісник. Економічні науки ISSN 2663-1636 (Print); ISSN 2663-1644 (Online) DOI: https://doi.org/10.32515/2663-1636 Засновник-видавець: Центральноукраїнський національний технічний університет Кластер "Економічні перетворення, бізнес та адміністрування" Архіви за попередні роки
Центральноукраїнський національний технічний університет
SMART-стратегії управління підготовкою, кар’єрним зростанням та розвитком персоналу інноваційних підприємств
Мета статті полягає в обґрунтуванні теоретичних засад та розробці практичних рекомендацій щодо застосування SMART-стратегій управління кар’єрним зростанням та розвитком персоналу інноваційних підприємств, аналізі сучасних підходів до управління кар’єрою, визначенні переваг та обмежень SMART-стратегій, а також формуванні ефективної моделі їх інтеграції в систему управління персоналом інноваційних підприємств. У ході дослідження використано методи наукового узагальнення, системного аналізу та структурно-логічного моделювання. У статті узагальнено сучасні наукові підходи до застосування SMART-стратегій у системі управління персоналом та розроблення моделі їх інтеграції в управління кар’єрним зростанням і розвитком персоналу інноваційних підприємств з урахуванням стратегічних цілей організації та індивідуальних кар’єрних очікувань працівників. Проаналізовано ключові категорії управління персоналом, зокрема кар’єрне зростання, розвиток персоналу та SMART-стратегії, а також визначено їх взаємозв’язок у сучасній HR-системі інноваційних підприємств. Систематизовано особливості управління кар’єрним зростанням персоналу на інноваційних підприємствах, що характеризуються гнучкими кар’єрними траєкторіями, проєктно-орієнтованим розвитком, персоналізацією кар’єрних маршрутів і широким використанням цифрових HR-інструментів. Обґрунтовано доцільність застосування SMART-стратегій у плануванні індивідуальних кар’єрних траєкторій та розвитку компетентностей працівників. За результатами дослідження запропоновано модель інтеграції SMART-стратегій у систему управління підготовкою, кар’єрним зростанням і розвитком персоналу інноваційних підприємств, яка передбачає багаторівневий підхід – від стратегічного узгодження до контролю та інституційної підтримки. Встановлено, що системне використання SMART-стратегій підвищує прозорість і керованість HR-процесів, сприяє розвитку ключових компетентностей, утриманню талантів і посиленню інноваційного потенціалу підприємств. Перспективи подальших досліджень пов’язані з емпіричною апробацією запропонованої моделі та оцінюванням її впливу на результати інноваційної діяльності підприємств
Авторське право (c) 2025 О.М. Гуцалюк, Ю.А. Бондар, О.О. Мар’янчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
HR-консалтинг для українського бізнесу: технології формування маніпулятивної стійкості персоналу
Стаття присвячена кадровому консалтингу як інструменту формування маніпулятивної стійкості персоналу українського бізнесу в умовах воєнного стану. Метою статті є обґрунтування ролі HR-консалтингу та пропозиція практичних інструментів для підвищення маніпулятивної стійкості персоналу. Розкрито еволюцію розвитку HR-консалтингу та його сутність як експертно-аналітичної діяльності, спрямованої на досягнення цілей клієнта. Запропоновано визначати маніпулятивну стійкість як інтегральну здатність персоналу розпізнавати та свідомо протистояти прихованому психологічному впливу. Наведено приклади внутрішніх і зовнішніх маніпуляцій, що поширились у воєнний час. Обґрунтовано, що в сучасних умовах маніпулятивну стійкість персоналу перетворюється на ключовий елемент економічної безпеки підприємства, а кадровий консалтинг – на стратегічного партнера бізнесу. Систематизовано ключові HR-технології, які поділено на діагностичні (анонімні опитування, фокус-групи) та розвиваючі (тренінги асертивності, коучинг, моделювання кейсів). Для практичного застосування цих технологій було запропоновано покроковий алгоритм дій консультанта, що включає етапи діагностики, планування, впровадження та оцінки ефективності. Це дозволяє перетворити роботу з підвищення маніпулятивної стійкості на керований та вимірюваний процес. З’ясовано, що застосування запропонованого підходу сприяє не лише покращенню психологічного клімату, а й досягненню конкретних бізнес-показників. Результати дослідження, запропоновані HR-технології та поетапний алгоритм їх впровадження може бути корисним для HR-консультантів та керівників підприємств.
Авторське право (c) 2025 Т.А. Костишина, А.І. Костишина https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Посилення інституційної спроможності Рад з питань внутрішньо переміщених осіб через організаційно-правові зміни
Мета статті - на основі аналізу організаційно-правового механізму та особливостей діяльності, розробити пропозиції щодо посилення інституційної спроможності Рад з питань ВПО. У статті здійснено аналіз організаційно-правового механізму та особливостей діяльності Рад з питань внутрішньо переміщених осіб в Україні в умовах значного вимушеного переміщення населення з тимчасово окупованих і прифронтових територій. Досліджено проблематику захисту прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (ВПО) та залучення цієї категорії суспільства до процесів прийняття та імплементації управлінських рішень на місцевому, регіональному та національному рівнях. Проведено аналіз та виявлення системних викликів, з якими стикається діяльність Рад з питань ВПО як консультативно-дорадчих органів, і які обмежують їх ефективність та потенціал. Виокремлено і систематизовано наявні недоліки в діяльності Рад на етапах від створення до імплементації результатів діяльності. Проведено порівняння терміну «інституційна спроможність» на відповідність використання для досягнення цілей статті. Визначено, що перш за все, від нормативної бази, яка у тому числі має регулювати обов’язковість використання напрацювань, а також фаховості і вмотивованості членів Рад залежить результат роботи останніх. Особливу увагу приділено рекомендаціям щодо можливостей покращення ефективності діяльності Рад з питань ВПО та залучення внутрішньо переміщених осіб до розробки, прийняття та імплементації управлінських рішень на всіх рівнях влади з метою вдосконалення політики у сфері захисту прав і свобод внутрішньо переміщених осіб в контексті загальнонаціональних зусиль щодо забезпечення сталого розвитку та соціальної єдності. Аргументовано, що використання інституції Рад з питань ВПО містить значний потенціал, і саме тому, впровадження організаційно-правових змін їх функціонування має забезпечити реальне залучення ВПО до вирішення наявних проблем цієї категорії українського суспільства. Перспективним вбачається аналіз використання ресурсу Рад з питань ВПО на управління розвитком територіальних громад в умовах втрати територіальної цілісності, щоб захист прав ВПО став не тимчасовим рішенням, а стабільною та невід'ємною складовою державної політики.
Авторське право (c) 2025 В.В. Петров https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Безпека туризму та сфери гостинності як складова національної безпеки України
Метою статті є обґрунтування ролі та місця безпеки туризму і сфери гостинності в системі національної безпеки України, визначення її адміністративно-правових засад, структурних елементів та соціально-економічного значення в контексті реалізації державної політики сталого розвитку. У роботі акцентується увага на важливості формування цілісної концепції безпеки туристичної галузі та безпеки сфери гостинності в цілому як умови соціальної стабільності, економічного зростання та захисту національних інтересів України в умовах сучасних глобальних викликів. У процесі дослідження узагальнено теоретичні підходи до трактування безпеки туризму та сфери гостинності у правовому, соціальному, технічному та економічному вимірах; проаналізовано сучасні наукові праці щодо механізмів державного регулювання та забезпечення безпеки туристичної діяльності та діяльності у сфері гостинності, загрози та ризики, з якими стикнулася індустрія під час масштабної війни; систематизовано чинники, ризики та загрози, що впливають на функціонування туризму та сфери гостинності. Окрему увагу приділено нормативно-правовим аспектам гарантування туристичної безпеки, ролі державних інституцій у прогнозуванні загроз, координації дій, організації кризового реагування та захисту прав туристів. Узагальнено положення стратегічних документів України, зокрема в частині визначення напрямів і принципів забезпечення національної та туристичної безпеки. У висновках підкреслено, що туризм та сфера гостинності є комплексними об’єктами державної політики безпеки, ефективність якої залежить від узгодженості дій усіх суб’єктів – держави, бізнесу, суспільства та туристів. Обґрунтовано необхідність розширення змісту поняття «безпека туризму та сфери гостинності» з урахуванням інтересів усіх стейкголдерів і визначення чітких критеріїв оцінювання її стану. Перспективи подальших досліджень полягають у розробленні інтегрованої системи моніторингу туристичної безпеки, удосконаленні механізмів державного регулювання та формуванні моделі партнерства держави й приватного сектора для підвищення стійкості туризму та сфери гостинності.
Авторське право (c) 2025 О. О. Ахмедова, О. П. Клок https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретико-методологічні засади розвитку потенціалу міжнародного співробітництва України у сфері туризму та гостинності
Стаття присвячена обґрунтуванню теоретико‑методологічних засад розвитку потенціалу міжнародного співробітництва України у сфері туризму та гостинності. Потенціал визначено як сукупну спроможність країни, регіонів, дестинацій і підприємств формувати та підтримувати стійкі міжнародні партнерства, що конвертуються у зростання туристичних потоків, інвестицій, якості сервісу та доходів, спираючись на наявні й нарощувані ресурси, інституції, інфраструктуру, компетенції та управлінські практики. Систематизовано й обґрунтовано компонентний склад потенціалу та ключові чинники впливу з урахуванням воєнних і післявоєнних реалій. Запропоновано методологічний підхід до визначення індикаторів оцінювання розвитку цього потенціалу у туризмі та гостинності. Підхід забезпечує регулярний моніторинг на основі узгодженої системи показників: на національному, регіональному/дестинаційному та підприємницькому рівнях стейкхолдери можуть періодично відстежувати доступність і безпеку, інституційну готовність, якість продукту, цифрову присутність, інвестиції та розвиток персоналу. Обґрунтовано перспективні напрями посилення п’яти взаємопов’язаних ланок партнерської взаємодії: інституційно‑правової та безпекової готовності; дестинаційного менеджменту й продуктової спеціалізації; цифрової комерціалізації та управління даними; стандартів якості, підготовки кадрів і безперервного професійного навчання; інвестиційних і партнерських фінансових інструментів. Кожен із напрямів потребує чіткої системи індикаторів, моніторингу результативності та координації між рівнями управління «країна – регіон/дестинація – підприємство». Реалізація запропонованих підходів сприятиме формуванню збалансованої моделі міжнародного співробітництва у сфері туризму та гостинності, здатної забезпечити зростання туристських потоків, залучення інвестицій, розширення партнерств і підвищення якості національного туристичного продукту. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням економічних механізмів прискорення зростання потенціалу міжнародного співробітництва України у сфері туризму та гостинності.
Авторське право (c) 2025 М.В. Семикіна, М.Й. Рутинський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Використання штучного інтелекту для аналізу ринку туристичних послуг та створення цифрового продукту
Метою статті є дослідження можливостей застосування інструментів штучного інтелекту для аналізу ринку туристичних послуг і розробки цифрових продуктів, що здатні підвищити конкурентоспроможність туристичної галузі України в умовах цифровізації. Обґрунтовано необхідність розробки напрямів забезпечення ефективної взаємодії між традиційними підприємствами туристичного бізнесу та інноваційними цифровими сервісами. Такий підхід набуває особливої актуальності в контексті післявоєнного відновлення національної економіки та необхідності формування стійкої цифрової екосистеми, здатної реагувати на виклики глобального середовища. У статті виконано аналіз сучасних тенденцій використання штучного інтелекту у сфері туризму, включаючи персоналізацію сервісів, створення інтелектуальних систем рекомендацій, автоматизацію процесів бронювання та маркетингових комунікацій. Узагальнено зарубіжний і вітчизняний науковий доробок щодо впровадження алгоритмів машинного навчання, обробки великих даних, застосування VR/AR-технологій і віртуального туризму. Особливу увагу приділено ролі соціальних мереж як джерела поведінкових даних, що у поєднанні з інструментами AI дозволяють глибше зрозуміти потреби споживачів і формувати нові бізнес-моделі. Дослідження демонструє, що інтеграція штучного інтелекту у туристичний сектор створює умови для формування клієнтоорієнтованих цифрових продуктів, які поєднують оперативність, персоналізацію та підвищений рівень безпеки. Зроблено висновок, що подальший розвиток туристичної індустрії визначатиметься здатністю підприємств інтегрувати штучний інтелект у ключові бізнес-процеси. Перспективними напрямами подальших досліджень є формування інтегрованих моделей управління туристичними потоками із застосуванням штучного інтелекту, удосконалення механізмів кіберзахисту в цифровому середовищі, а також оцінка ефективності впровадження VR/AR у просуванні дестинацій. Визначено, що баланс між інноваціями та безпекою стане ключовим чинником підвищення конкурентоспроможності національного туризму в глобальному вимірі.
Авторське право (c) 2025 О.А. Сущенко, Р.О. Корнійчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Персоналізація цифрових маркетингових стратегій у індустрії гостинності з урахуванням теорії поколінь
У статті розглянуто значення та обґрунтовано необхідність персоналізації цифрових маркетингових стратегій в індустрії гостинності крізь призму теорії поколінь як інструменту глибшого розуміння споживчих очікувань різних вікових груп. Визначено особливості застосування підходу теорії поколінь для формування персоналізованих маркетингових стратегій, спрямованих на забезпечення релевантної та ефективної комунікації зі споживачами. Акцентовано увагу на тому, що в умовах цифрової трансформації індустрії гостинності персоналізація взаємодії є ключовим фактором підвищення конкурентоспроможності підприємств і формування високого рівня клієнтського досвіду. Проаналізовано вплив ціннісних орієнтацій і поведінкових характеристик представників різних поколінь на сприйняття персоналізованих маркетингових комунікацій. Розглянуто можливості цифрових інструментів для адаптації пропозицій підприємств індустрії гостинності відповідно до потреб кожної цільової групи. Особливу увагу приділено сегментації аудиторії за ознаками відповідно до теорії поколінь та вибору пріоритетних каналів комунікації для кожного сегмента. З’ясовано, що інтеграція теорії поколінь із цифровою аналітикою та інструментами штучного інтелекту забезпечує вищий рівень персоналізації, підвищує результативність маркетингових кампаній і сприяє формуванню лояльності клієнтів. Обґрунтовано, що застосування підходу теорії поколінь повинно бути зваженим, оскільки рік народження не завжди є визначальним чинником поведінки споживачів. Найбільш ефективним є комплексний підхід, що поєднує інсайти теорії поколінь із аналізом реальних моделей поведінки користувачів у цифровому просторі, психографічних характеристик та індивідуальних очікувань клієнтів. Отримані результати можуть бути використані для вдосконалення цифрових маркетингових стратегій підприємств індустрії гостинності та підвищення їх конкурентоспроможності в умовах сучасних викликів.
Авторське право (c) 2025 Н. В. Барвінок, І. М. Кирилюк, О. В. Литвин https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив змін середовища функціонування бізнесу на організацію зовнішньоекономічної діяльності в умовах воєнного стану
Трансформаційні процеси, які відбуваються у світовій економіці, сприяють становленню нового погляду на роль зовнішньоекономічної діяльності як ключового фактора розвитку національних господарських систем. В умовах стрімкої глобалізації та зростаючої геополітичної нестабільності здатність уряду та держави швидко адаптуватися до змін середовища функціонування бізнесу, спрямовувати зусилля на гарантування конкурентоспроможності національних товарів та послуг на світовому ринку, стає критично важливою. Умови повномасштабної війни в Україні, яка радикально змінила умови функціонування бізнесу, ці процеси набули особливої гостроти. Метою дослідження став аналіз аспектів організації функціонування бізнесу та організації зовнішньоекономічної діяльності в умовах повномасштабної війни, а також розробка основних напрямів організації зовнішньоекономічної діяльності та пошуку шляхів пом’якшення негативного впливу змін середовища функціонування на ведення зовнішньоекономічної діяльності українських підприємств. в умовах воєнного стану. Внаслідок військових дій відбулося масштабне руйнування виробничих потужностей, порушення логістичних маршрутів. втрата традиційних ринків збуту та посилення залежності країни від імпорту життєво необхідної продукції. У таких умовах організація зовнішньоекономічної діяльності (далі - ЗЕД) стає не лише інструментом економічного розвитку підприємств, а й стратегічним чинником післявоєнного відновлення України та її інтеграції у світову економіку Результати дослідження свідчать, що військові дії спричинили суттєве скорочення експортних можливостей та зростання імпортної залежності, водночас стимулювали пошук нових ринків збуту та інструментів державної підтримки бізнесу. Виявлено, що поєднання елементів протекціонізму та вільної торгівлі є оптимальним для України: протекціонізм забезпечує захист стратегічних галузей, тоді як лібералізм сприяє інноваціям та залученню інвестицій. Акцентовано увагу на важливості більш глибокого дослідження взаємовідносин України з Європейським Союзом, як важливої складової зовнішньої політики України в забезпеченні економічної безпеки держави. Перспективи подальших досліджень у даному напрямі полягають у розробленні рекомендацій щодо організації та регулювання зовнішньоекономічної діяльності та міжнародної торгівлі України в умовах воєнного стану та післявоєнного відновлення країни.
Авторське право (c) 2025 А.В. Ханенко, Д.Д. Плинокос https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сутність і особливості корпоративного розвитку в агропромисловому виробництві
Метою написання статті є долідження сутності та еволюції концепції корпоративного розвитку в агропромисловому виробництві, виявлення специфічних рис корпоративного розвитку в сільському господарстві та систематизація основних форм корпоративних об’єднань в АПК. У статті проаналізовано етапи становлення корпоративних відносин в аграрному секторі. Визначено, що корпоративний розвиток в аграрній сфері має специфічні риси, зумовлені залежністю від землі як основного ресурсу, сезонністю виробництва, необхідністю диверсифікації ризиків і запровадженням вертикальної інтеграції у форматі «від поля до столу». Розглянуто наукові підходи вітчизняних і зарубіжних авторів щодо функціонування аграрних корпорацій та узагальнено результати досліджень тенденцій зростання агрохолдингів, їх впливу на соціально-економічний розвиток сільських територій, ефективність виробництва та експортний потенціал. Проаналізовано статистичні показники динаміки кількості агрохолдингів, площі земель у їх користуванні та питомої ваги в загальному земельному фонді України за 2007–2024 рр. Встановлено, що війна стала чинником глибокої трансформації корпоративного аграрного сектору: скорочення земельного банку та кількості підприємств змінилося адаптаційним зростанням у 2023–2024 рр. Обгрунтовано, що корпоративний розвиток в АПК - це багатовимірне явище, що охоплює економічні, управлінські, соціальні й екологічні аспекти. В Україні він сприяв зростанню виробництва та експорту, інтеграції у світову економіку, проте потребує балансу між великими корпораціями та дрібними виробниками для забезпечення довгострокової стійкості. Подальші дослідження доцільно спрямовувати на кількісний аналіз впливу корпоративної концентрації на ефективність виробництва та розвиток сільських територій, а також вивчення державних механізмів підтримки справедливої конкуренції, кооперації та сталого розвитку. Реалізація таких підходів сприятиме формуванню збалансованої аграрної політики, що поєднає високу продуктивність із соціальною стійкістю сільських громад.
Авторське право (c) 2025 А.О. Татарченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Забезпечення економічної безпеки туристичної галузі: роль та функції держави
Стаття присвячена визначенню ролі та функцій держави щодо забезпечення економічної безпеки туристичної галузі. Зокрема, визначено пріоритети державної підтримки туристичної галузі; проаналізовано напрями впливу туристичної галузі на економіку; виокремлено першочергові шляхи розвитку туристичної галузі в контексті забезпечення її економічної безпеки. Підкреслено, що доцільним є виявлення джерела надходження коштів, що забезпечує розширення бази оподаткування, в рамках економіки України. З цією метою у розрізі політики економічної безпеки галузі туризму необхідно змінити пріоритети на середньостроковий період та зосередити підтримку держави в межах наступних критеріїв: підвищення витрат на розвиток; привабливість для інвесторів; висока прибутковість за коротких термінів самоокупності; збільшення бази оподаткування; залучення іноземних споживачів. Проаналізовано прямий та опосередкований вплив туризму на економіку. Зокрема, при прямому впливі відбувається збільшення бази оподаткування та рівня зайнятості. Зростає рівень добробуту населення, зокрема, і за допомогою появи тимчасових (сезонних) робочих місць, що дозволить знизити рівень трудової міграції, оскільки окремі категорії економічно активного населення, передусім студенти, отримають можливість підробітку протягом літнього сезону. Непрямий вплив туризму полягає у розвитку допоміжної інфраструктури та суміжних галузей сектора послуг (готельний бізнес, ресторанна справа, транспорт тощо). Акцентовано увагу на тому, що кошти в розвиток найбільш капіталомістких напрямів туризму може бути виділено зі збільшенням доходів державного бюджету з допомогою розвитку гірського туризму. Можливо, на початковому етапі доцільно ухвалити законопроєкт, що регламентує спрямування надходжень зі сфери туризму виключно на розвиток самого туризму.
Авторське право (c) 2025 І.О. Єрмаков https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Митна справа як ключовий інструмент регулювання міжнародної торгівлі
Метою цієї статті є всебічне дослідження ролі митної справи у формуванні ефективного механізму регулювання міжнародної торгівлі в умовах сучасних трансформацій, зумовлених глобалізацією, євроінтеграційними прагненнями України, цифровою модернізацією та викликами воєнного часу. У центрі уваги авторського аналізу перебуває митна система як багатофункціональний інструмент державної політики, що поєднує фіскальні, регуляторні, безпекові та адміністративні функції. Обґрунтовано актуальність митної реформи як чинника зміцнення економічної безпеки держави, забезпечення прозорості зовнішньоекономічної діяльності, наповнення бюджету та виконання міжнародних зобов’язань. У межах дослідження проведено огляд нормативно-правової бази, що регулює митну справу в Україні, а також міжнародних документів, які визначають напрям її гармонізації з європейськими стандартами, зокрема положення Угоди про асоціацію з Європейським Союзом, Конвенції Кіото, актів Світової організації торгівлі і Всесвітньої митної організації. Проаналізовано функціональні особливості діяльності митних органів, включаючи їхню фіскальну, регуляторну, захисну, безпекову й аналітичну складові. Особлива увага приділена динаміці зовнішньоекономічних показників у 2020–2024 роках, зокрема впливу повномасштабного вторгнення РФ на обсяги експорту, імпорту та митних надходжень. У результаті дослідження зроблено висновок, що митна справа в сучасній Україні є не лише елементом державного контролю, а й стратегічним ресурсом у боротьбі за економічну стійкість, ефективність торгівлі, залучення інвестицій та інтеграцію до глобальних ринків. Попри суттєві позитивні зрушення, у системі залишаються численні проблеми: надмірна бюрократизація, нестача технічних ресурсів, корупційні ризики та фрагментарна цифровізація. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленому аналізі ефективності впроваджених змін, розробці моделей адаптації митної системи до умов воєнного та післявоєнного періоду, а також вивченні зарубіжного досвіду митного адміністрування.
Авторське право (c) 2025 Д.С. Насипайко, В.О. Решетов, О.М. Соколовська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Світовий досвід запровадження цифрових валют центрального банку: уроки для України
У статті досліджуються питання впровадження цифрових валют центрального банку (CBDC) у контексті глобальної цифрової трансформації фінансових систем. Актуальність теми зумовлена зростаючими вимогами до модернізації платіжної інфраструктури, підвищення ефективності грошового обігу, забезпечення фінансової інклюзії та збереження державного контролю над монетарною політикою в умовах активного розвитку електронних платежів і криптовалютних технологій. Метою дослідження є системний аналіз міжнародного досвіду впровадження CBDC, оцінка потенційних економічних, технологічних і соціальних переваг та ризиків для національної економіки і банківського сектору. Методологія роботи базується на комплексному аналізі відкритих джерел, офіційних звітів центральних банків та міжнародних організацій, наукових публікацій і статистичних даних, що дозволяє здійснити порівняльний аналіз різних моделей CBDC. У роботі використано міжнародні дослідження, що демонструють можливості CBDC для підвищення інклюзивності, розвитку офлайн-платежів та оптимізації державних платежів. Розглянуто досвід Еквадору, Багамських островів, Нігерії, Ямайки та Китаю, який демонструє, що ефективність цифрових валют центрального банку залежить від довіри населення та бізнесу до центрального банку, технологічної надійності платформи, інституційної спроможності та стимулювання користувачів через пільги, ліміти та інші механізми. Проведений аналіз свідчить, що CBDC здатна підвищити стійкість національної платіжної системи, розширити доступ до безготівкових розрахунків, оптимізувати механізми монетарної політики, проте потенційні ризики, такі як перетікання депозитів із комерційних банків або кіберзагрози, вимагають ретельного дизайну цифрової валюти, встановлення лімітів і контролю конверсії. Отримані результати підтверджують, що запровадження е-гривні є перспективним інструментом модернізації фінансової системи України, який сприятиме підвищенню фінансової інклюзії, ефективності національної економіки та інтеграції у глобальний цифровий фінансовий простір.
Авторське право (c) 2025 О.С. Новосьолова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Податкові стимули для «зелених» інвестицій у системі ESG політики держави
Актуальність дослідження зумовлена потребою прискорення екологічної трансформації економіки, декарбонізації та підвищення енергоефективності, а також необхідністю узгодження податкових інструментів із міжнародними рамками сталого розвитку. Метою статті є обґрунтування ролі податкових стимулів у формуванні та реалізації державної ESG-політики та визначення їх впливу на активізацію «зелених» інвестицій у сучасних економічних умовах. Методологічну основу становлять методи системного та порівняльного аналізу, узагальнення наукових підходів і структурно-функціональний підхід. У роботі систематизовано ключові податкові стимули, що застосовуються в міжнародній практиці (податкові кредити, прискорена амортизація, податкові знижки, диференціація ставок, екологічні податки та фіскальні «дисстимули»), і визначено логіку їх дії через зміну вартості капіталу, скорочення строків окупності та формування цінових сигналів. Окрему увагу приділено місцевим податковим механізмам як інструментам адаптації ESG-цілей до специфіки територій і підвищення керованості результатів. За результатами дослідження встановлено, що податкові стимули є дієвим інструментом державної ESG-політики, який сприяє перерозподілу капіталу на користь низьковуглецевих технологій, підсилює інноваційну активність та підтримує досягнення кліматичних цілей за умови прозорих критеріїв доступу й верифікації результатів. Визначено ризики «greenwashing» і фіскальних втрат без екологічного ефекту, що потребує прив’язки пільг до вимірюваних ESG-індикаторів. Перспективи подальших досліджень пов’язані з оцінюванням результативності податкових стимулів в Україні, розробленням системи моніторингу ESG-ефектів і адаптацією кращих міжнародних практик до національних інституційних умов
Авторське право (c) 2025 О.Ю. Коцюрба, Л.М. Задорожня https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Трансформація наукових концепцій економічних ризиків корпоративної інтеграції акціонерних товариств в умовах глобалізації
У статті здійснено теоретичне осмислення трансформації наукових концепцій економічних ризиків корпоративної інтеграції акціонерних товариств у контексті глобалізації. Метою дослідження є систематизація еволюції наукових підходів до трактування економічних ризиків інтеграційних процесів, а також виявлення ключових змін у розумінні їхньої природи, структури та ролі в забезпеченні стійкості функціонування акціонерних товариств у глобалізованому економічному середовищі. Акцент зроблено на необхідності формування цілісної теоретичної бази для подальшого аналізу ризиків корпоративної інтеграції. У межах дослідження застосовано методи теоретичного аналізу, узагальнення, порівняння та систематизації наукових джерел. Проаналізовано класичні та сучасні теорії ризику, інституціональні та агентські підходи, а також концепції корпоративного управління, що пояснюють специфіку економічних ризиків корпоративної інтеграції акціонерних товариств. Виявлено зміщення наукового фокусу від вузького фінансового розуміння ризику до комплексного трактування, яке охоплює інституційні, управлінські, ринкові та транснаціональні аспекти інтеграційних процесів у глобалізованій економіці. За результатами дослідження обґрунтовано, що трансформація наукових концепцій економічних ризиків корпоративної інтеграції відображає ускладнення корпоративних структур і механізмів взаємодії акціонерних товариств у глобальному середовищі. Сучасні теоретичні підходи забезпечують більш адекватну ідентифікацію ризиків, пов’язаних із корпоративним контролем, агентськими конфліктами та втратою економічної ефективності інтеграційних рішень. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням методологічних інструментів оцінювання економічних ризиків корпоративної інтеграції акціонерних товариств з урахуванням особливостей глобальних ринків і інституційного середовища.
Авторське право (c) 2025 Н.С. Пітел, Ю.В. Коровін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управлінські рішення як ключовий фактор управління змінами: HR-технології та етика ділової комунікації
У статті розглянуто роль управлінських рішень як ключового фактору ефективного управління змінами в умовах динамічної цифрової економіки. Обґрунтовано актуальність проблеми, що полягає в існуючій суперечності між технологічними можливостями, які надають HR-інструменти, та соціально-психологічними бар'єрами, що виникають при ігноруванні етичних аспектів комунікації. Визначено сутність та доведено наявність синергетичного взаємозв'язку між ключовими поняттями: «управлінські рішення», «управління змінами», «управління персоналом», «HR-технології» та «етика ділової комунікації». Показано, як якісне управлінське рішення ініціює зміни, технології надають для нього інформаційну базу, а етика забезпечує його прийняття колективом. Систематизовано вплив сучасних HR-технологій на процеси організаційних трансформацій. Проаналізовано їхню подвійну функцію: з одного боку, вони є джерелом аналітичних даних для прийняття обґрунтованих рішень, а з іншого – виступають платформою для практичної реалізації змін через навчання, інформування та збір зворотного зв’язку. Розкрито значення етики ділової комунікації як інструменту мінімізації опору персоналу змінам, формування сприятливого корпоративного клімату та середовища психологічної безпеки, що є критично важливим для успіху трансформацій. Запропоновано авторську концептуальну модель інтеграції HR-технологій та етичних принципів комунікації в процесі прийняття управлінських рішень. Модель структурує процес управління змінами через три послідовні етапи: діагностика, імплементація та аналіз. Практичне використання запропонованої моделі дозволяє організаціям перейти від директивного до адаптивного управління змінами, підвищити їхню ефективність та забезпечити стійкий розвиток шляхом збалансованого поєднання аналітичного та гуманістичного підходів в управлінні персоналом.
Авторське право (c) 2025 Т.А. Костишина, А.І. Костишина, А.В. Семикіна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Розвиток Smart-адміністрування у формуванні антикризової стратегії транспортних підприємств
Метою статті є обґрунтування теоретичних і прикладних засад розвитку Smart-адміністрування у формуванні антикризової стратегії транспортних підприємств в умовах нестабільного зовнішнього середовища. Актуальність дослідження зумовлена посиленням кризових явищ у транспортній галузі, що пов’язані з воєнними ризиками, порушенням логістичних ланцюгів, інфраструктурними обмеженнями та зростанням витрат, що потребує впровадження інноваційних підходів до управління. У статті досліджено сутність антикризового управління як комплексної системи управлінських рішень, спрямованих на попередження та подолання кризових явищ, а також забезпечення стабільності функціонування підприємства. Обґрунтовано доцільність інтеграції Smart-адміністрування як сучасної управлінської парадигми, що базується на використанні цифрових технологій, аналітичних систем і автоматизованих бізнес-процесів. Запропоновано структурно-логічну модель формування антикризової стратегії транспортного підприємства, яка включає етапи діагностики кризових явищ, цифрового моніторингу, аналітичної обробки даних, формування управлінських рішень та контролю їх реалізації. Визначено роль цифрових інструментів, зокрема ERP-, BPM-, BI-систем, а також методів Big Data і сценарного моделювання у підвищенні ефективності управління. У результаті дослідження встановлено, що впровадження Smart-адміністрування сприяє підвищенню адаптивності та стійкості транспортних підприємств, забезпечує скорочення часу прийняття рішень, підвищення точності прогнозування та оптимізацію використання ресурсів. Обґрунтовано, що подальші дослідження мають бути спрямовані на розроблення методичних підходів до оцінювання ефективності Smart-адміністрування, а також механізмів подолання бар’єрів його впровадження, зокрема у контексті цифрової зрілості підприємств та кадрового забезпечення.
Авторське право (c) 2025 М.С. Письменна, А.В. Соколов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Роль ділової комунікації у професійній діяльності фахівців економічної сфери
Метою статті є дослідження ролі ділової комунікації у професійній діяльності фахівців економічного сектору та обґрунтування напрямів її вдосконалення як чинника підвищення ефективності діяльності організацій і забезпечення сталого розвитку. У дослідженні ділова комунікація розглядається як ключовий управлінський і соціально-економічний феномен, що впливає на координацію діяльності, процеси ухвалення рішень, взаємодію між структурними підрозділами та адаптивність підприємств у конкурентному й цифрово трансформованому бізнес-середовищі. Дослідження ґрунтується на комплексному теоретичному аналізі та узагальненні сучасних наукових підходів до проблематики ділової комунікації. У роботі застосовано загальнонаукові методи аналізу і синтезу, систематизації, порівняння та логічного узагальнення. Особливу увагу приділено концептуальним засадам ділової комунікації, комунікаційним бар’єрам, механізмам зворотного зв’язку та типології форм комунікації. Проаналізовано вплив організаційної структури, корпоративних комунікаційних стандартів і цифрової трансформації на ефективність внутрішніх і зовнішніх комунікаційних процесів, а також роль сучасних цифрових платформ у підвищенні рівня взаємодії в організаціях. Результати дослідження свідчать, що ділова комунікація відіграє визначальну роль у забезпеченні організаційної ефективності, економічної безпеки та конкурентної стійкості. Встановлено, що ефективна комунікація потребує високого рівня комунікативної компетентності на всіх управлінських рівнях, упровадження стандартизованих комунікаційних практик та інтеграції цифрових комунікаційних інструментів. У висновках наголошено на доцільності розгляду ділової комунікації як стратегічного інструменту управління. Перспективи подальших досліджень пов’язані з емпіричним оцінюванням ефективності комунікацій, аналізом впливу цифрової трансформації на комунікаційні моделі та розробленням практичних підходів до вдосконалення ділової комунікації в організаціях, що функціонують в умовах динамічних соціально-економічних змін.
Авторське право (c) 2025 О.М. Соколовська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ділова репутація як стратегічний актив готельного підприємства: визначення та вимірювання
Метою статті є розробка принципових підходів щодо обґрунтування ділової репутації готельного підприємства як його стратегічного активу та її вимірювання з урахуванням фінансових, маркетингових та цифрових аспектів управління в умовах цифрової трансформації ринку послуг. У процесі дослідження здійснено систематизацію наукових підходів до трактування та оцінювання ділової репутації готельних підприємств. Виокремлено фінансовий, маркетинговий і цифровий виміри ділової репутації як стратегічного активу готельного підприємства. Запропоновано інтегральний показник Online-Offline Reputation Index (OORI), що агрегує ключові фінансові індикатори, маркетингові метрики та цифрові показники ділової репутації готельних підприємств. Методологія розрахунку індексу базується на нормалізації даних, експертному визначенні вагових коефіцієнтів із використанням методів AHP і Best-Worst Method та агрегуванні показників. Визначено можливості раннього виявлення репутаційних ризиків завдяки інтеграції інструментів Big Data та AI-аналітики. Це дозволяє оперативно відстежувати негативні сигнали у відгуках, цифрових рейтингах та соціальних мережах, що підвищує здатність підприємств до превентивного управління. Обґрунтовано, що в сучасному конкурентному середовищі індустрії гостинності репутація дедалі більше визначається не лише якістю сервісу, а й цифровими сигналами довіри, що формуються у онлайн-середовищі та безпосередньо впливають на фінансові результати, лояльність клієнтів і стійкість бізнесу. Запропонований підхід забезпечує комплексну та валідну оцінку ділової репутації готельного підприємства як стратегічного активу, придатну для моніторингу, бенчмаркінгу та підтримки управлінських рішень на основі репутаційних даних. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком динамічних моделей оцінювання репутації, проведенням крос-країнових порівнянь, поглибленням використання інструментів штучного інтелекту в репутаційному менеджменті та дослідженням взаємозв’язку репутаційних індексів із ESG-показниками сталого розвитку
Авторське право (c) 2025 О.А. Сущенко, С.Д. Чайковський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Комплексна стратегія економічного відновлення України: взаємодія газорозподільної сфери, логістичних процесів і національної безпеки
Метою дослідження є формування концепції інтегрованого енергологістичного кластера України як структурного елемента післявоєнного економічного відновлення, що забезпечує взаємопов’язане функціонування газорозподільної сфери, транспортної інфраструктури та системи національної безпеки. У статті проаналізовано сучасні міжнародні підходи до відновлення критичної інфраструктури (World Bank, IEA, European Investment Bank, ENTSOG, CSIS, Clingendael Institute) і здійснено порівняльний аналіз практик інтеграції енергетичних і транспортних систем у країнах ЄС та Балтії. Проведено аналіз основних показників газорозподільчої інфраструктури України за період 2018-2025 рр., здійснено оцінку втрат та обсягів відновлення вітчизняної транспортної інфраструктури за різними видами транспорту впродовж періоду повномасштабного вторгнення. Відображено порівняльний аналіз інвестиційних потреб газової та логістичної сфер України станом на 2025 рік. У результаті визначено ключові фактори, що впливають на ефективність відновлення газорозподільних мереж, цифровізацію логістичних процесів і стійкість економічних систем в умовах постійних ризиків і невизначеності. Запропоновано концепцію інтегрованого енергологістичного кластера України, що ґрунтується на принципово новому політичному, економічному та безпековому контексті – в умовах прагнення України до інтеграції з європейськими структурами ENTSOG, TEN-T і загальноєвропейським енергетичним ринком. Отримані результати свідчать, що газорозподільна система є не лише технологічною складовою енергетичного сектору, а й базовим елементом економічної безпеки держави. Її модернізація у поєднанні з розвитком транспортних коридорів формує нову економічну географію України – мережеву, децентралізовану й інтегровану у європейський простір. Запропонована модель інтегрованого кластера забезпечує синергетичний ефект, коли енергетичні інвестиції одночасно стимулюють розвиток транспортної логістики, а реконструкція доріг і портів підвищує стійкість енергопостачання.
Авторське право (c) 2025 А. М. Ткаченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтелектуальна власність у стартапах: важливість патентування для малого бізнесу
У статті досліджується сутність інтелектуальної власності як стратегічного ресурсу розвитку стартапів та малого бізнесу в умовах сучасної інноваційної економіки. Особлива увага приділяється патентуванню як ключовому інструменту захисту технологічних розробок, формування конкурентних переваг та залучення інвестицій. Проаналізовано основні напрями, за якими патенти впливають на економічну ефективність стартапів: підвищення привабливості для потенційних інвесторів, створення можливостей монетизації через ліцензування або продаж прав інтелектуальної власності, а також посилення позицій під час переговорів щодо партнерства, стратегічних альянсів або угод злиття та поглинання. Окремо розглядаються проблеми та ризики патентування, включаючи значні фінансові витрати, часові обмеження та специфіку галузей із високою динамікою технологічних змін, що потребує адаптивних підходів до формування IP-стратегій. У статті проаналізовано сучасні практики міжнародних організацій, таких як Всесвітня організація інтелектуальної власності (WIPO), Європейське патентне відомство (EPO) та Патентне відомство США (USPTO), щодо підтримки стартапів та малих підприємств, що дозволяє виділити найбільш ефективні інструменти стимулювання інноваційної активності та інтеграції в глобальні ринки. Розглядаються також перспективи розвитку патентної політики в Україні в контексті післявоєнної відбудови та інтеграції у світовий інноваційний простір. Обґрунтовано необхідність розроблення ефективних IP-стратегій для стартапів із врахуванням галузевих особливостей, стадії розвитку технологій та міжнародного досвіду, що дозволяє підвищити конкурентоспроможність українських інноваційних підприємств. Перспективи подальших досліджень включають: емпіричний аналіз взаємозалежності між рівнем захисту інтелектуальної власності та обсягами інвестицій у стартапи різних секторів; порівняння ефективності патентних стратегій у країнах із різним рівнем розвитку IP-інфраструктури (Україна, ЄС, США); а також дослідження впливу штучного інтелекту на патентоспроможність винаходів, розробку нових підходів до правового регулювання об’єктів інтелектуальної власності та інтеграцію цифрових технологій у процеси управління інноваційними активами. Отримані результати можуть стати теоретичною та практичною основою для формування національної політики підтримки стартапів і малого бізнесу, спрямованої на підвищення ефективності інноваційного розвитку та інтеграції української економіки в глобальні ланцюги створення вартості.
Авторське право (c) 2025 А.В. Кропівна, Т.Ф. Рябоволик https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управління якістю роботи персоналу на підприємствах готельного господарства
Метою дослідження є обґрунтування теоретичних та прикладних засад управління якістю роботи персоналу як ключового чинника підвищення конкурентоспроможності готельного бізнесу в умовах зростання вимог споживачів, цифровізації та посилення конкуренції на ринку готельних послуг. У роботі акцентовано увагу на ролі професійної підготовки, мотивації та корпоративної культури персоналу у формуванні стабільно високого рівня сервісу та довгострокової лояльності клієнтів. У процесі дослідження здійснено аналіз сучасних підходів до управління якістю роботи персоналу в готельному бізнесі, узагальнено наукові напрацювання вітчизняних дослідників, а також охарактеризовано практичні інструменти оцінювання та підвищення ефективності діяльності працівників. Розглянуто можливості застосування міжнародних стандартів управління якістю, концепцій безперервного вдосконалення, мотиваційних механізмів і цифрових технологій, зокрема CRM-систем, HR-платформ та інструментів автоматизації сервісних процесів. Особливу увагу приділено впливу лідерства та корпоративної культури на якість обслуговування гостей. За результатами дослідження зроблено висновок, що комплексний та системний підхід до управління якістю роботи персоналу забезпечує підвищення рівня обслуговування, задоволеності клієнтів і конкурентних позицій готельних підприємств. Доведено доцільність поєднання стандартів якості, мотиваційних програм, інвестицій у навчання персоналу та використання цифрових рішень як основи сталого розвитку готельного бізнесу. Визначено перспективи подальших досліджень, пов’язані з використанням інструментів штучного інтелекту та аналітичних HR-систем у процесі управління якістю роботи персоналу.
Авторське право (c) 2025 Н.В. Рогова, С.С.Рибакова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сучасні реалії розвитку готельно-ресторанного бізнесу та кейтерингу в Україні: виклики, тенденції та стратегії адаптації
Метою дослідження є комплексне виявлення сучасних тенденцій, структурних трансформацій та викликів, що формують розвиток готельно-ресторанного бізнесу та кейтерингу в Україні, а також визначення стратегій адаптації, здатних забезпечити стійкість, конкурентоспроможність і відновлення галузі в умовах воєнної нестабільності та післякризових змін. Особлива увага приділяється аналізу змін у структурі попиту, впливу зовнішніх викликів на стратегії управління та пошуку ефективних механізмів розвитку галузі в умовах високої турбулентності. Також визначено необхідність комплексного підходу до оцінювання стійкості сфери гостинності та ролі інновацій у підвищенні її конкурентоспроможності. У статті здійснено системний огляд ключових тенденцій розвитку готельно-ресторанного сектора та кейтерингових послуг, включаючи посилення цифровізації, зміни в організації сервісних процесів, розширення форматів обслуговування та формування нових моделей взаємодії зі споживачами. Розкрито особливості регіональної нерівномірності функціонування готельно-ресторанного бізнесу, що зумовлена безпековими, логістичними та демографічними факторами. Проаналізовано сучасні підходи до управління персоналом, оптимізації ресурсів, удосконалення операційних процесів. Окремо охарактеризовано динаміку розвитку кейтерингових послуг як найбільш гнучкого сегмента, здатного швидко реагувати на зміни ринкового середовища. У дослідженні підсумовано, що ефективність розвитку готельно-ресторанного бізнесу та кейтерингу в Україні визначаються рівнем інноваційності підприємств, здатністю забезпечувати якісний сервіс, адаптувати бізнес-моделі до потреб різних груп споживачів та використовувати потенціал регіональних ринків. Наголошено на важливості стратегічного планування, розвитку цифрових технологій, інтеграції екологічно орієнтованих практик та зміцнення кадрового потенціалу. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленні аналізу регіональної специфіки розвитку готельно-ресторанного бізнесу та залежать від здатності підприємств забезпечувати операційну стійкість, підтримувати високу якість сервісу, диверсифікувати форми обслуговування та активно реагувати на трансформації зовнішнього середовища
Авторське право (c) 2025 А. В. Чернихівська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Технологічна зрілість (TRL) як інструмент узгодження інноваційного процесу й облікових рішень підприємства
Стаття присвячена дослідженню показника «технологічна зрілість» та необхідності його використання в обліково-аналітичній системі підприємства при відображенні інноваційної діяльності підприємства. Визначення такого показника дає змогу мінімізувати технічні, фінансові та ринкові ризики, оптимізувати структуру інвестицій та забезпечити досягнення стратегічних цілей розвитку. Значення технологічної зрілості виходить за межі суто технічного виміру. Це поняття виконує роль системного індикатора, що поєднує інженерні характеристики, ринкову привабливість, економічну доцільність, управлінські пріоритети та обліково-аналітичні критерії. В умовах цифровізації, прискореної інноваційної динаміки та зростання частки нематеріальних активів у структурі капіталу підприємств, технологічна зрілість стає одним із головних орієнтирів стратегічного планування. В статті визначено і охарактеризовано етапи становлення поняття «технологічної зрілості», оскільки це є необхідним для розуміння еволюції підходів щодо оцінювання інновацій та формування сучасних методів управління технологічними ризиками. Аналіз таких етапів дозволяє не лише відтворити закономірності формування показників рівнів технологічної готовності як наукової категорії, але й обґрунтувати її потенціал для застосування в економічній, управлінській та обліковій сферах. Досліджено концепцію «Рівні технологічної зрілості» (Technology Readiness Levels (TRL)). Це шкала, яка складається з дев’яти послідовних рівнів, кожному з яких відповідали чіткі технічні критерії, експериментальні докази та документальні підтвердження інноваційного процесу. Такий підхід забезпечує уніфікацію процесу оцінювання етапів інноваційного процесу, дозволяє стандартизувати звітність, синхронізувати інженерні, управлінські та фінансові рішення й суттєво знизити технологічні ризики. Зроблено пропозиції щодо інтеграції показників рівнів технологічної готовності у нормативну базу бухгалтерського обліку, що дозволить об’єктивно визначити стадію розвитку технології, і усунути суб’єктивність у рішеннях щодо розмежування витрат на дослідження та розробку, капіталізації витрат та визнання нематеріальних активів.
Авторське право (c) 2025 Р. В. Романів https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості формування та використання облікової політики суб’єктів державного сектора
У сучасних умовах господарювання суб’єкти державного сектора відіграють важливу роль у забезпеченні економічної стабільності та розвитку країни. При цьому їх діяльність характеризується проблемами у сфері обліку. Мета статті - дослідження особливостей та проблем формування та використання облікової політики суб’єктів державного сектора та розробка рекомендацій щодо її вдосконалення. У ході дослідження використовувались методи аналізу законодавчих та нормативних документів, вивчення наукової літератури, аналізу практики формування та використання облікової політики суб’єктів державного сектора, а також методи індукції, дедукції та системного підходу для розробки рекомендацій щодо вдосконалення облікової політики суб’єктів державного сектора. Досліджено трактування термінів «державний сектор», «державний сектор в економіці». Проаналізовано важливість управління державними фінансами. Визначено бухгалтерський облік у державному секторі як складову інформаційного забезпечення, що є базовим елементом системи управління державними фінансами. Систематизовано особливості бухгалтерського обліку в державному секторі. Досліджено спільні та відмінні риси бухгалтерського обліку в державному секторі економіки та у бюджетних установах. Визначено, що одним із головних компонентів бухгалтерського обліку в державному секторі є облікова політика суб’єкта державного сектору. Узагальнено вплив специфічних аспектів діяльності суб'єкта державного сектору на вибір методів обліку. Досліджено проблеми формування та використання облікової політики суб’єктів державного сектора України. Доведено, що вирішення проблем формування та використання облікової політики суб’єктів державного сектора в Україні вимагає комплексного підходу, який включає розробку єдиної методології формування облікової політики, підвищення кваліфікації працівників бухгалтерських служб, удосконалення системи контролю та забезпечення достатнього фінансування. Запропоновано етапи розробки та впровадження єдиної методології формування облікової політики в державному секторі України. Впровадження єдиної методології сприятиме підвищенню якості фінансової звітності, забезпеченню її достовірності та порівняності, а також поліпшенню управління державними фінансами
Авторське право (c) 2025 І. В. Смірнова, Н. В. Смірнова, Д. О. Олейніченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Механізми протидії шахрайству в сфері кредитування в системі обліково-аналітичного забезпечення
Сьогодні існує об'єктивна необхідність у розробці науково обґрунтованої концепції механізмів протидії шахрайству в сфері кредитування, інтегрованих у систему обліково-аналітичного забезпечення банківських установ, що дозволить підвищити якість кредитного портфеля, мінімізувати фінансові втрати та сприятиме зміцненню фінансової стабільності банківського сектору України. Мета написання статті полягає в обґрунтуванні та розробці комплексної системи механізмів протидії шахрайству в сфері кредитування на основі удосконалення обліково-аналітичного забезпечення. Систематизовано теоретичні підходи до визначення сутності кредитного шахрайства. Запропоновано класифікацію форм кредитного шахрайства. Ідентифіковано основні причини виникнення кредитного шахрайства. Класифіковано види протидії кредитному шахрайству. Обґрунтовано авторське визначення обліково-аналітичного забезпечення протидії кредитному шахрайству. Виокремлено структурні компоненти обліково-аналітичного забезпечення. Узагальнено перелік основних структурних компонентів обліково-аналітичного забезпечення протидії кредитному шахрайству. Досліджено питання співвідношення внутрішнього контролю та комплаєнсу. Розроблено концептуальну модель механізмів протидії шахрайству, інтегрованих у систему обліково-аналітичного забезпечення. Доведено, що сучасні виклики у сфері кредитного шахрайства вимагають системного підходу до удосконалення обліково-аналітичного забезпечення, що має охоплювати технологічні, методологічні та організаційні аспекти. Необхідним є створення багатовимірної системи ключових індикаторів ризику шахрайства, які автоматично розраховуються на основі облікових даних та порівнюються з динамічними пороговими значеннями, що коригуються залежно від сегменту ринку, типу продукту та макроекономічної ситуації. Комплексне використання облікових, аналітичних, організаційних і технологічних механізмів дозволяє сформувати ефективну, багаторівневу та стійку систему протидії шахрайству у сфері кредитування, де кожен компонент посилює дію іншого, створюючи єдиний захисний контур.
Авторське право (c) 2025 Н. С. Шалімова, І. В. Смірнова, Н. В. Смірнова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Напрями стратегії зеленого переходу у глобальних ланцюгах вартості
У статті досліджено трансформацію енергетичних ланцюгів постачання Європейського Союзу в умовах повномасштабної війни росії проти України та санкційного тиску на російський енергетичний сектор, що спричинили переорієнтацію від трубопровідної моделі до імпорту зрідженого природного газу й одночасно посилили значущість відновлюваної енергетики як базису декарбонізації та зниження імпортозалежності. Метою дослідження є науково-методичне обґрунтування взаємозв’язків між геополітичними шоками, кліматичною політикою та структурною перебудовою глобальних ланцюгів створення вартості у відновлюваній енергетиці з позицій одночасного забезпечення енергетичної безпеки, конкурентоспроможності та кліматичної нейтральності. Обґрунтовано, що заміщення традиційних поставок зрідженого природного газу із віддалених ринків супроводжується підвищеними транзакційними витратами, логістичними ризиками й інфраструктурними обмеженнями, що збільшує «вартість» енергетичної безпеки та актуалізує потребу у формуванні більш автономної архітектури енергозабезпечення. На основі узагальнення сучасних підходів до аналізу Global Value Chains та «зеленого переходу» систематизовано детермінанти перегляду енергетичних ланцюгів після 2022 року, виокремлено ключові вразливості ланцюгів постачання відновлювальних джерел енергії (концентрація виробництва компонентів і матеріалів у невеликій кількості країн, залежність від критичних мінералів, протекціонізм і торговельні бар’єри, технологічна переривчастість генерації та дефіцит довгострокового зберігання). Доведено, що «зелений перехід» переносить центр системних ризиків із ринку палива на ринки технологій, сировини, мережевої інфраструктури та інституційного регулювання (включно з механізмами вуглецевого коригування, стандартами сталого фінансування й корпоративної звітності), формуючи нові вимоги до управління стійкістю ланцюгів постачання. Обґрунтовано політику керованої диверсифікації ланцюгів постачання відновлювальних джерел енергії, інвестування в мережі та портфель технологій зберігання, а також у посиленні вимірюваності екологічних результатів для мінімізації ризиків грінвошингу
Авторське право (c) 2025 В.І. Миценко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стратегічні засади переходу галузі олійних культур на сталий розвиток
У статті розглядаються стратегічні засади переходу галузі олійних культур на сталий розвиток, що є актуальним у контексті глобальних викликів, пов'язаних із змінами клімату, зменшенням природних ресурсів та зростанням населення. Олійні культури, такі як соняшник, соя та ріпак, відіграють важливу роль у забезпеченні продовольчої безпеки та економічному розвитку, проте їхнє виробництво часто супроводжується негативними екологічними наслідками. Мета дослідження полягає у визначенні стратегічних засад переходу галузі олійних культур на сталий шлях розвитку у відповідь на кліматичні виклики, виснаження ресурсів та зростання попиту на продовольство. Методологія дослідження включає системний міждисциплінарний підхід, поєднання аналізу аграрних політик, огляду закордонних наукових джерел та практик сталого розвитку аграрного виробництва. Застосовані методи та підходи, які включають критичний аналіз літератури та порівняльний аналіз стратегій на глобальному та національному рівнях Аналізуються основні проблеми, з якими стикається галузь олійних культур, включаючи виснаження ґрунтів, забруднення водних ресурсів та зниження біорізноманіття. Визначено, що для досягнення сталого розвитку необхідно впроваджувати інноваційні технології, які дозволять зменшити негативний вплив на навколишнє середовище. Зокрема, акцентується увага на використанні інтегрованих систем управління, які поєднують агрономічні, економічні та екологічні аспекти. Успішна реалізація стратегій переходу до сталого розвитку вимагає комплексного підходу, що включає не лише технологічні інновації, але й соціальні зміни, які сприятимуть формуванню екологічної свідомості у суспільстві. Перехід галузі олійних культур на сталий розвиток є не лише необхідністю, але й можливістю для підвищення конкурентоспроможності на міжнародному ринку. Реалізація запропонованих стратегій дозволить забезпечити продовольчі і економічну безпеку, зберегти екологічну рівновагу та сприяти соціальному розвитку сільських територій. Наукова та практична цінність полягає в узагальнені міждисциплінарних підходів до оцінки сталості олійного сектору. Пропонується методична основа для подальших досліджень агроекологічних інновацій, а також стратегії й конкретні заходи щодо політики підтримки, що можуть бути використані органами влади та агробізнесом для планування й реалізації проектів переходу галузі на сталий розвиток.
Авторське право (c) 2025 Ю.В. Кернасюк, І.В. Чехова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ринок зерна в Україні як складова міжнародної макроекономіки, міжнародної торгівлі та оцінки кон’юнктури світових ринків
Метою статті є дослідження проблем розвитку ринку зерна в Україні на сучасному етапі як невід`ємної складової міжнародної макроекономіки, показ його особливостей та ролі у міжнародній торгівлі й при оцінці кон’юнктури світових ринків, окреслення перспектив його подальшого функціонування. Зазначено, що зерно займає провідне місце у структурі аграрної продукції, яка вирішує питання продовольчої безпеки держави та кон’юнктури світових ринків. З’ясовано, що вітчизняний зерновий ринок забезпечує продовольством внутрішні потреби країни, а залишки продукції реалізує на світовому ринку, забезпечуючи якісним продовольством світову спільноту. Розкрито, що у вітчизняному експорті зернових більшу частину складає фуражне зерно і продукція з низькою доданою вартістю, а продаж українських готових продуктів харчування на міжнародних ринках не має значних обсягів. Серед макроекономічних показників, що характеризують стан функціонування ринку зерна, ключовими є попит споживачів і пропозиція виробників зернової продукції. Доведено, що в перспективі присутність України на ринках зерна у світі буде зберігатися. Наголошено на необхідності поставок на зовнішній ринок вітчизняних товарів із зерна з високою доданою вартістю. Визначено, що війна внесла свої корективи у розвиток зернового аграрного бізнесу України, змусила його пристосовуватися до нових умов, змінювати логістичні маршрути поставок зерна на зовнішні ринки тощо. Запропоновано пріоритетні заходи, що сприятимуть подальшому розвитку внутрішнього зернового ринку країни, покращенню його кон’юнктури, зміцненню лідируючих позицій на світовому ринку.
Авторське право (c) 2025 Т.В. Решитько, Д.С. Насипайко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управління ризиками корпоративної інтеграції акціонерних товариств в умовах глобалізації економіки: стратегічний та адміністративний аспекти
У статті розглядається проблема управління ризиками корпоративної інтеграції акціонерних товариств в умовах глобалізації економіки, що супроводжується зростанням складності інтеграційних процесів, посиленням конкурентного тиску та підвищенням рівня невизначеності зовнішнього середовища. Метою дослідження є обґрунтування необхідності переходу від фрагментарного, реактивного управління ризиками до системного підходу, який поєднує стратегічні та адміністративні механізми забезпечення стійкого розвитку інтегрованих корпоративних структур. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема аналіз і синтез, індукцію та дедукцію, системний і структурно-функціональний підходи, методи класифікації та узагальнення. Наведено теоретичні засади корпоративної інтеграції акціонерних товариств і узагальнено основні форми інтеграційних процесів у глобальній економіці, зокрема злиття і поглинання, стратегічні альянси, спільні підприємства, горизонтальну, вертикальну та конгломератну інтеграцію. Проаналізовано стратегічні аспекти управління ризиками корпоративної інтеграції, включаючи роль стратегічного планування, формування інтеграційних стратегій і застосування сучасних інструментів стратегічного ризик-менеджменту, а також адміністративні механізми управління ризиками, що охоплюють систему корпоративного управління, процедури контролю, координації та моніторингу, управління організаційними й кадровими ризиками, впровадження корпоративних стандартів, комплаєнсу та внутрішнього аудиту. У результаті дослідження обґрунтовано доцільність комплексного підходу до ідентифікації, оцінювання та управління ризиками корпоративної інтеграції з урахуванням економічних, фінансових, стратегічних, адміністративно-управлінських і глобалізаційних чинників. Доведено, що поєднання стратегічного бачення інтеграційних процесів із ефективними адміністративними інструментами управління ризиками сприяє підвищенню стійкості акціонерних товариств, зниженню ймовірності негативних наслідків інтеграції та формуванню довгострокових конкурентних переваг. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання під час розроблення інтеграційних стратегій і систем ризик-менеджменту акціонерних товариств, а перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням кількісних методів оцінювання інтеграційних ризиків і адаптацією міжнародних стандартів ризик-менеджменту до умов національної економіки.
Авторське право (c) 2025 Т.Ф. Рябоволик, Н.С. Пітел https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економічна децентралізація в Україні: здобутки, ключові виклики та світовий досвід
Мета статті полягає у комплексному дослідженні процесу економічної децентралізації в Україні в контексті сучасних викликів глобальної нестабільності та необхідності формування ефективної системи управління регіональним розвитком. У центрі уваги перебувають проблеми розподілу повноважень між центральною та місцевою владою, визначення оптимальної моделі управління, здатної забезпечити сталий соціально-економічний розвиток громад. Дослідження ґрунтується на розумінні децентралізації як інструменту підвищення ефективності використання ресурсів, зміцнення місцевого самоврядування та розвитку демократичних інститутів, що сприяють забезпеченню добробуту населення та зменшенню асиметрії соціально-економічного розвитку регіонів. У статті здійснено системний аналіз теоретичних засад децентралізації, визначено її ключові форми — фіскальну, політичну та адміністративну — і простежено еволюцію наукових підходів до її реалізації, зокрема в працях В. Оутса, Р. Масгрейва, Ч. Тібу та українських дослідників. На основі порівняльного аналізу міжнародного досвіду (Німеччини, Франції, Польщі, Данії, Швеції) виявлено закономірності та особливості реформування адміністративно-територіальних систем, що стали орієнтиром для України. Висвітлено хід української децентралізаційної реформи після 2014 року, її вплив на підвищення фінансової автономії місцевих бюджетів, розвиток інституцій місцевого самоврядування, а також на якість надання суспільних послуг у сферах освіти, охорони здоров’я та соціальної політики. Проаналізовано фіскальні результати реформи, зміни у структурі доходів місцевих бюджетів, динаміку створення об’єднаних територіальних громад (ОТГ) та чинники, що впливають на їх ефективність. У результаті дослідження доведено, що децентралізація в Україні стала одним із найважливіших чинників демократизації суспільства, підвищення ефективності управління та зміцнення економічної самодостатності територій. Водночас виявлено низку проблем, серед яких — нерівномірність розвитку громад, опір окремих адміністративних структур, недосконалість механізмів взаємодії між рівнями влади. Перспективи подальших досліджень полягають у вдосконаленні інституційного середовища для повноцінної реалізації фіскальної децентралізації, забезпеченні збалансованого територіального розвитку, а також у розробленні нових механізмів громадської участі у формуванні місцевої політики. Отримані результати можуть бути використані для підвищення ефективності державного управління, удосконалення законодавства та формування стратегій сталого регіонального розвитку
Авторське право (c) 2025 І.В. Забажан https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економічна природа та класифікація фінансових потоків бюджетних установ
Метою написання даної статті є теоретичне обґрунтування економічної природи фінансових потоків бюджетних установ і розроблення їх узагальненої класифікаційної моделі на підставі аналізу наявних наукових підходів до класифікації доходів і видатків закладів бюджетної сфери, а також дослідження чинного бюджетного законодавства, що визначає порядок їх формування та використання. У статті досліджено економічну природу фінансових потоків бюджетних установ, які формуються і використовуються виключно в межах бюджетного законодавства та затвердженого кошторису, відображають процес перетворення фінансових ресурсів держави та територіальних громад у суспільно корисні послуги, що забезпечують виконання функцій публічного сектору. Встановлено, що існуючі підходи до класифікації доходів і видатків є фрагментарними та не формують цілісного уявлення про структуру й призначення фінансових ресурсів бюджетних установ. На основі систематизації наукових поглядів та аналізу чинного бюджетного законодавства розроблено узагальнену класифікаційну модель фінансових потоків бюджетних установ та охарактеризовано кожен із запропонованих критеріїв класифікації. Встановлено, що фінансові потоки бюджетних установ є цілісною системою руху бюджетних ресурсів, що забезпечує виконання державою та органами місцевого самоврядування покладених на них суспільних функцій. Їх економічна природа зумовлена цільовим і регламентованим характером надходжень та видатків, які формуються і використовуються виключно в межах бюджетного законодавства та затвердженого кошторису. Запропоновано проведення аналізу фінансових потоків бюджетних установ за критеріями наведеними в узагальненій класифікаційній моделі, а саме: за джерелами утворення / покриття, за бюджетною класифікацією, за відображенням у формах фінансової звітності та обліку, за можливістю планування, за можливістю передбачення, за характером надходження, за періодом виникнення, за джерелами надходжень, за принципами фіксації, за характером використання, що дозволить комплексно оцінити структуру, динаміку та збалансованість доходів і видатків, підвищити обґрунтованість управлінських рішень щодо формування та використання фінансових ресурсів. Перспективи подальших досліджень вбачаються у розробленні методичних підходів до оцінювання ефективності формування та використання фінансових потоків бюджетних установ на основі запропонованої класифікаційної моделі
Авторське право (c) 2025 А.Ю. Лебеденко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0