Центральноукраїнський науковий вісник. Економічні науки
Назва:Центральноукраїнський науковий вісник. Економічні науки ISSN 2663-1636 (Print); ISSN 2663-1644 (Online) DOI: https://doi.org/10.32515/2663-1636 Засновник-видавець: Центральноукраїнський національний технічний університет Кластер "Економічні перетворення, бізнес та адміністрування" Архіви за попередні роки
Центральноукраїнський національний технічний університет
Світовий ринок та його ресурсний потенціал в умовах асиметричної глобальної економіки
Метою статті є наукове обґрунтування сутності, структури та параметрів ресурсного потенціалу світового ринку в умовах асиметричної глобальної економіки, а також визначення ключових тенденцій його трансформації та напрямів збалансованого використання. Актуальність дослідження зумовлена посиленням нерівномірності доступу до ресурсів, зростанням геоекономічної фрагментації, цифрової диференціації та структурних дисбалансів у світовому господарстві, що потребує переосмислення ролі ресурсного потенціалу як основи функціонування та розвитку сучасного світового ринку. У статті здійснено комплексне дослідження світового ринку як багаторівневої системи обміну товарами, послугами, капіталом, технологіями, інформацією та стратегічними ресурсами. Обґрунтовано, що ресурсний потенціал світового ринку доцільно розглядати не лише як сукупність природно-сировинних, енергетичних, продовольчих, трудових, фінансових і цифрово-технологічних ресурсів, а й як здатність світогосподарської системи забезпечувати їх мобілізацію, перерозподіл, перероблення та використання у глобальних ланцюгах створення вартості. Визначено основні прояви асиметрії, серед яких концентрація контролю над критичними ресурсами, нерівномірність доступу до цифрових технологій, залежність енергетичних систем від викопного палива та посилення торговельних дисбалансів. У результаті дослідження систематизовано складові ресурсного потенціалу світового ринку та визначено ключові напрями його збалансованого використання, зокрема диверсифікацію ресурсного забезпечення, розвиток циркулярних моделей господарювання, розширення цифрової інклюзії, зміцнення продовольчої безпеки та вдосконалення механізмів багатостороннього регулювання. Доведено, що ефективне використання ресурсного потенціалу є важливою передумовою підвищення стійкості світового ринку в умовах глобальних трансформацій. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням інтегрального індексу ресурсного потенціалу світового ринку, який поєднуватиме показники ресурсної забезпеченості, технологічної спроможності, інституційного доступу, логістичної стійкості та цифрової інклюзії, а також із моделюванням сценаріїв розвитку світового ринку за умов посилення геоекономічної фрагментації.
Авторське право (c) 2026 І.М. Миценко, В.І. Миценко, М.Є. Шкурат https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Систематизація знань в інтегративній моделі економічних показників машинних агрегатів у рослинництві
Невпинно стрімко зростає актуальність парадигми цифровізації економіки сільськогосподарських підприємств за сучасних глибоких трансформаційних процесів триваючої четвертої технологічної революції. Забезпечити максимальну економічну ефективність використання технічних засобів у рослинництві уможливить обґрунтування методами моделювання їх техніко-економічних показників для конкретних умов виконання робіт. Важливим завданням постає створення інтегративної моделі, яка систематизує роботу фахівців та експертів різних галузей наук при налаштуванні складних систем моделювання в економіці. Проаналізовано існуючі методи визначення експлуатаційних показників сільськогосподарських машин. Запропоновано застосування інтегративного підходу щодо моделювання ефективності виконання механізованих польових робіт. Розглянуто інтегративне моделювання економічних показників машинних агрегатів у рослинництві та рівні даної моделі: імітаційне моделювання продуктивності агрегату і витрат палива, аналітичні моделі параметрів процесу, зокрема, витрат палива, ефективної потужності двигуна з урахуванням фізичних навантажень. Запропоновано концепцію систематизації знань експертів галузей наук в інтегративній моделі економічних показників машинних агрегатів. Приведено приклад практичної реалізації інтегративного моделювання порівняльної економічної ефективності польових агрегатів при виконанні технологічної операції внесення добрив. Запропоновано наукові підходи щодо забезпечення впорядкування знань галузей наук в єдину цифрову систему шляхом визначення рівнів інтегративної моделі економічних показників машинних агрегатів на механізованих польових роботах. Забезпечити ефективність розробки та експертного аналізу функціонування системи моделювання економічних показників польових агрегатів уможливить систематизація розробки об’єктів системи науковими експертами задіяних галузей наук. Перспективами подальших досліджень використання інтегративного моделювання у цифровій системі підтримки прийняття рішень є наукове обґрунтування техніко-економічних показників проектних інноваційних розробок техніки для підприємств АПК.
Авторське право (c) 2026 В.О. Борисенко, Д.В. Борисенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Аналітичний інструментарій ефективності діяльності готельно-ресторанних комплексів
У статті здійснено комплексне дослідження аналітичного інструментарію оцінювання ефективності діяльності готельно-ресторанних комплексів як важливого сегмента національної економіки України. Обґрунтовано актуальність дослідження в умовах військового стану та повоєнного відновлення, що обумовлює необхідність підвищення ефективності функціонування підприємств сфери гостинності як драйвера регіонального розвитку, зайнятості населення та формування доходів. Розкрито економічну сутність категорії «ефективність» та її специфіку у сфері послуг, де результативність діяльності визначається не лише фінансовими показниками, а й якістю обслуговування, рівнем задоволеності клієнтів та ефективністю використання ресурсів. Визначено, що ефективність у готельно-ресторанному бізнесі має інтегрований характер і включає економічну, організаційну та соціальну складові, серед яких ключовою є економічна ефективність як показник результативності господарської діяльності та джерело подальшого розвитку підприємства. Проаналізовано сучасні підходи до діагностики та оцінювання ефективності діяльності підприємств сфери гостинності. Обґрунтовано доцільність використання системи взаємопов’язаних показників, оскільки жоден окремий індикатор не може забезпечити комплексну оцінку результативності діяльності. У дослідженні систематизовано ключові фінансово-економічні показники (дохід, витрати, прибуток, рентабельність, грошові потоки), а також специфічні галузеві індикатори, такі як ADR, RevPAR, GOPPAR, рівень завантаженості номерного фонду, середній чек та інші. Значну увагу приділено аналізу факторів, що впливають на ефективність функціонування готельно-ресторанних комплексів. До ключових чинників віднесено: якість надання послуг, ефективність управління персоналом, впровадження інноваційних технологій, забезпечення безпеки та реалізацію маркетингових стратегій. Доведено, що їх комплексне застосування сприяє підвищенню конкурентоспроможності підприємств, зростанню прибутковості та формуванню стійких ринкових позицій. У роботі узагальнено алгоритм діагностики ефективності діяльності підприємств готельно-ресторанного бізнесу, який включає визначення об’єктів аналізу, збір та обробку інформації, оцінювання показників, розробку стратегій удосконалення та їх подальший моніторинг. Встановлено, що ефективність діяльності значною мірою залежить від якості інформаційного забезпечення та правильності вибору аналітичних інструментів. Окремо розглянуто методичні підходи до оцінювання рентабельності діяльності підприємств сфери гостинності, включаючи як традиційні показники, так і міжнародні стандарти (ROA, ROTA, ROFA, EBITDA-орієнтовані показники). Виявлено обмеження вітчизняної статистичної бази, що ускладнює застосування міжнародних методик та проведення порівняльного аналізу з зарубіжними підприємствами. Узагальнено, що підвищення ефективності діяльності готельно-ресторанних комплексів потребує системного підходу, який передбачає інтеграцію сучасних технологій, розвиток людського капіталу, вдосконалення управлінських процесів та активізацію маркетингової діяльності. Встановлено, що в умовах післявоєнного відновлення України підприємства сфери гостинності мають значний потенціал для розвитку та можуть відігравати важливу роль у соціально-економічній стабілізації країни.
Авторське право (c) 2026 Л.Д. Запірченко, М.В. Бугаєва https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інструменти цифрової трансформації у забезпеченні економічної стійкості аграрних підприємств в умовах багатофакторних ризиків
Метою статті є дослідження ролі інструментів цифрової трансформації у забезпеченні економічної стійкості аграрних підприємств в умовах багатофакторних ризиків, а також обґрунтування напрямів підвищення адаптивності аграрного бізнесу на основі використання сучасних цифрових технологій. Актуальність теми обумовлена зростанням рівня невизначеності господарського середовища, посиленням впливу воєнних, кліматичних, фінансових, логістичних та ринкових ризиків, що потребують впровадження нових управлінських підходів до забезпечення стабільності функціонування підприємств аграрного сектору. У дослідженні використано методи системного аналізу, логічного узагальнення, порівняння, наукової абстракції та структурного аналізу. Розглянуто сучасні інструменти цифрової трансформації аграрного сектору, зокрема технології точного землеробства, великі дані (Big Data), Інтернет речей (IoT), штучний інтелект, геоінформаційні системи, хмарні сервіси, цифрові платформи управління агробізнесом та технології блокчейн. Визначено особливості їх використання для зниження виробничих, фінансових, ринкових та воєнних ризиків. Доведено, що цифровізація сприяє підвищенню ефективності використання ресурсів, покращенню якості управлінських рішень, оптимізації логістичних процесів та забезпеченню безперервності виробничої діяльності. Аналіз сучасних досліджень засвідчив, що цифрові технології стають ключовим фактором забезпечення економічної стійкості аграрних підприємств та їх конкурентоспроможності. У результаті дослідження встановлено, що формування цифрової моделі управління аграрним підприємством дозволяє підвищити рівень адаптивності до зовнішніх загроз та мінімізувати наслідки багатофакторних ризиків. Практична цінність отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованих підходів під час розроблення стратегій цифрової трансформації аграрних підприємств. Перспективи подальших досліджень пов’язані з оцінюванням економічної ефективності окремих цифрових рішень та розробленням інтегральних показників цифрової стійкості аграрного бізнесу.
Авторське право (c) 2026 А.О. Анашкін https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Роль фінансових механізмів транснаціональних корпорацій у розвитку міжнародної торгівлі та міжнародної макроекономіки
У статті досліджено роль фінансових механізмів транснаціональних корпорацій у розвитку міжнародної торгівлі та міжнародної макроекономіки в умовах глобалізації та трансформації світової фінансової архітектури. Метою статті є комплексний аналіз сутності та ключових форм фінансових механізмів транснаціональних корпорацій, а також оцінка їхнього впливу на динаміку, структуру й напрями міжнародної торговельної діяльності та міжнародної макроекономіки. Особливу увагу приділено внутрішньокорпоративному фінансуванню, трансфертному ціноутворенню, валютним операціям і механізмам хеджування ризиків як інструментам забезпечення конкурентоспроможності транснаціональних корпорацій на світових ринках. У процесі дослідження використано методи теоретичного узагальнення, системного аналізу, порівняння та класифікації. Проаналізовано підходи вітчизняних і зарубіжних науковців до трактування фінансових механізмів ТНК, розкрито їх економічну природу та функціональне призначення. На основі узагальнення наукових джерел і практики діяльності ТНК систематизовано основні форми внутрішньокорпоративного фінансування, методи трансфертного ціноутворення та види валютних операцій. Доведено, що фінансові механізми ТНК формують значну частину внутрішньофірмової торгівлі та суттєво впливають на міжнародні товарні й фінансові потоки. У результаті дослідження зроблено висновок, що фінансові механізми транснаціональних корпорацій є одним із ключових чинників розвитку міжнародної торгівлі, оскільки забезпечують ефективний перерозподіл капіталу, зниження фінансових і валютних ризиків та стабільність торговельних операцій. Практична значущість результатів полягає у можливості їх використання при формуванні державної політики регулювання діяльності ТНК та адаптації національних економік до глобальних викликів. Перспективи подальших досліджень пов’язані з поглибленим аналізом впливу фінансових механізмів ТНК на платіжні баланси країн і фіскальну стійкість національних економік.
Авторське право (c) 2026 Д.С. Насипайко, Т.В. Решитько, В.О. Решетов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Сталий розвиток громад: стратегічне управління в умовах децентралізації та публічне право
У статті досліджуються впливи реформи децентралізації на ефективність управлінських рішень, інтеграцію місцевих стратегій із регіональними та національними документами, а також роль публічного управління у забезпеченні прозорості, координації та результативності реалізації стратегій сталого розвитку. Метою дослідження є комплексне вивчення теоретичних та практичних засад стратегічного управління сталим розвитком територіальних громад в умовах децентралізації публічної влади та крізь призму публічного права. Особлива увага приділяється ролі правових механізмів у формуванні, реалізації та забезпеченні стратегій сталого розвитку, а також впливу реформи децентралізації на розподіл повноважень і відповідальності між державними органами та місцевим самоврядуванням. Дослідження актуалізоване сучасними викликами, що постали перед українськими громадами в умовах післявоєнного відновлення, а також необхідністю забезпечення економічної стійкості, соціальної згуртованості та екологічної безпеки. У роботі застосовано комплексний підхід, що поєднує аналіз національного та міжнародного законодавства, огляд наукових публікацій і практичних кейсів, систематизацію нормативно-правових актів, а також логічний та порівняльний методи дослідження. Особлива увага приділяється багаторівневому стратегічному плануванню, інституційній спроможності органів місцевого самоврядування, публічному управлінню та застосуванню міжнародних стандартів сталого розвитку. Досліджено взаємозв’язок між правовими рамками, децентралізацією та ефективністю стратегічного управління на рівні громад, що дозволяє оцінити вплив нормативно-правових і організаційних механізмів на досягнення сталого розвитку. Отримані результати дозволяють зробити висновок, що сталий розвиток громад досягається через синергію стратегічного планування, інституційної спроможності та публічно-правового забезпечення. Наукова цінність дослідження полягає у поглибленні розуміння взаємозв’язку сталого розвитку, стратегічного управління та публічного права, а практична значущість – у формуванні рекомендацій щодо вдосконалення правового та управлінського забезпечення розвитку територіальних громад. Результати можуть бути використані органами місцевого самоврядування, державними установами та науковцями для підвищення ефективності управління, інтеграції міжнародних стандартів сталого розвитку та планування післявоєнного відновлення українських громад
Авторське право (c) 2026 Т.Ф. Рябоволик, К.С. Фомічов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інституційні та правові аспекти інтеграції безпеки підприємств у систему національної безпеки
Мета написання статті полягає у комплексному аналізі інституційних та правових аспектів інтеграції безпеки підприємств у систему національної безпеки України та виявленні основних проблем і напрямів їх удосконалення. Обґрунтовано, що безпека підприємств є ключовим чинником стабільності національної економіки, економічного суверенітету держави та функціонування критичної інфраструктури. Визначено, що безпека підприємств набуває стратегічного значення та розглядається як важливий елемент державної безпекової політики. У роботі розкрито зміст безпеки підприємств та її взаємозв’язок із системою національної безпеки, а також досліджено інституційні механізми її забезпечення. Охарактеризовано роль державних органів, місцевого самоврядування та державно-приватного партнерства як ключових інструментів інтеграції бізнесу у систему національної безпеки. Особливу увагу приділено аналізу правового регулювання цієї сфери, зокрема конституційних положень, профільного законодавства, підзаконних актів і стратегічних документів, що визначають засади взаємодії держави та підприємств у питаннях запобігання загрозам, управління ризиками та обміну інформацією. У результаті дослідження встановлено, що інтеграція безпеки підприємств у систему національної безпеки України є об’єктивно необхідним процесом, що набуває особливої актуальності в умовах воєнних, інформаційних та фінансово-економічних загроз. Визначено, що ефективність такої інтеграції значною мірою залежить від узгодженості нормативно-правової бази, чіткого розподілу повноважень між державними інституціями та розвитку механізмів взаємодії держави і суб’єктів господарювання у сфері управління безпековими ризиками. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням комплексної моделі інституційно-правової взаємодії держави та підприємств, а також із вивченням можливостей імплементації європейських і євроатлантичних стандартів у систему забезпечення національної безпеки України.
Авторське право (c) 2026 А.А. Орлова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Трансформація системи стратегічного планування розвитку територіальних громад в умовах фінансової децентралізації
Метою статті є дослідження трансформації системи стратегічного планування розвитку територіальних громад в умовах фінансової децентралізації та обґрунтування напрямів підвищення ефективності стратегічного управління місцевим розвитком. Актуальність теми зумовлена поглибленням процесів децентралізації в Україні, розширенням фінансової автономії органів місцевого самоврядування, необхідністю забезпечення збалансованого розвитку територій, а також потребою адаптації механізмів стратегічного планування до умов воєнного стану, високої невизначеності та післявоєнного відновлення. У сучасних умовах стратегічне планування виступає одним із ключових інструментів забезпечення фінансової стійкості громад, ефективного використання бюджетних ресурсів та досягнення цілей сталого розвитку. У процесі дослідження використано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів пізнання, зокрема системний підхід, методи аналізу і синтезу, порівняння, узагальнення та логічного моделювання. Досліджено теоретичні засади стратегічного планування, визначено його роль у системі управління територіальним розвитком, проаналізовано нормативно-правове забезпечення стратегічного планування в Україні та особливості його реалізації в умовах фінансової децентралізації. Розкрито значення стратегічного планування як інструменту узгодження довгострокових цілей розвитку територій із реальними фінансовими можливостями місцевих бюджетів. Обґрунтовано необхідність інтеграції стратегічного планування з програмно-цільовим методом бюджетування, посилення партисипативних механізмів управління та впровадження сучасних цифрових інструментів моніторингу й оцінювання результативності реалізації стратегій розвитку. За результатами дослідження встановлено, що в умовах фінансової децентралізації стратегічне планування набуває статусу ключового інструменту забезпечення економічної стійкості та конкурентоспроможності територіальних громад. Доведено необхідність формування адаптивних моделей стратегічного управління, здатних оперативно реагувати на воєнні та соціально-економічні виклики. Наукова новизна дослідження полягає в обґрунтуванні напрямів трансформації системи стратегічного планування розвитку територіальних громад з урахуванням сучасних безпекових викликів, потреб повоєнного відновлення та євроінтеграційних процесів. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробкою механізмів фінансового забезпечення реалізації стратегій розвитку громад та удосконаленням системи моніторингу їх результативності.
Авторське право (c) 2026 І.В. Забажан https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтеграція стандартів ISO 9001 та ISO 22301 для забезпечення сталого розвитку підприємств виробників товарів оборонного призначення
Метою статті є обґрунтування ролі інтеграції стандартів ISO 9001 та ISO 22301 як основи для сталого розвитку підприємств в умовах воєнного стану, а також визначення послідовності етапів підвищення їхньої відповідальності та конкурентоспроможності через сертифікацію, кодифікацію та модернізацію виробництва. Визначено необхідність формування комплексної моделі управління, яка поєднує стандартизацію процесів, управління ризиками та планування безперервності діяльності. Особлива увага приділяється проблемам функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу України та виробників товарів оборонного призначення (далі-ТОП). У дослідженні застосовано системний підхід до аналізу взаємозв’язків між якістю продукції, безперервністю бізнес-процесів та стратегічною стійкістю організації. Розкрито зміст стандартів ISO 9001 та ISO 22301, їх ключові принципи та інструменти, що дозволяють підприємствам забезпечувати сталість характеристик продукції, прозорість управлінських рішень, створення резервних каналів постачання та розробку планів відновлення виробництва. Окремо розглянуто роль сертифікації продукції оборонного призначення як доказового та інтеграційного механізму, що формує довіру замовників і відкриває шлях до кодифікації продукції та участі у міжнародних програмах постачання. Доведено, що інтеграції ISO 9001 та ISO 22301 створює інтегровану систему управління, яка одночасно гарантує якість продукції та стійкість бізнес-процесів навіть у кризових умовах. У цьому контексті інтеграція ISO-стандартів розглядається як стратегічна основа для сталого розвитку, підвищення конкурентоспроможності та довіри міжнародних партнерів. Перспективи подальших досліджень полягають у розробці практичних моделей інтеграції ISO-стандартів у воєнних умовах, удосконаленні процедур сертифікації та кодифікації відповідно до вимог НАТО, а також у пошуку оптимальних шляхів модернізації виробництва для забезпечення конкурентоспроможності та сталого розвитку підприємств України
Авторське право (c) 2026 Р.В. Калашніков, О.С. Калініченко, Д.Д. Плинокос https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Роль операційного менеджменту в оптимізації процесів управління персоналом підприємства
Метою статті є обґрунтування ролі операційного менеджменту в оптимізації процесів управління персоналом підприємства та визначення основних напрямів підвищення ефективності використання людських ресурсів на основі сучасних управлінських підходів. Актуальність теми обумовлена необхідністю забезпечення високого рівня продуктивності праці, адаптації підприємств до цифрової трансформації економіки, посилення конкуренції на ринку праці та потребою в ефективному використанні людського капіталу як стратегічного ресурсу розвитку організації. У сучасних умовах операційний менеджмент виходить за межі управління виробничими процесами та стає важливим інструментом координації діяльності персоналу, формування ефективних бізнес-процесів і забезпечення сталого розвитку підприємства. У процесі дослідження використано системний, процесний, функціональний та аналітичний підходи до вивчення взаємозв’язку операційного менеджменту та системи управління персоналом. Обґрунтовано, що ефективність кадрової діяльності значною мірою залежить від якості планування операційних процесів, раціональної організації праці, використання сучасних інструментів мотивації та цифрових технологій управління. Досліджено вплив операційного менеджменту на основні функції управління персоналом, зокрема планування потреби у працівниках, організацію праці, оцінювання результативності діяльності, професійний розвиток персоналу та контроль виконання трудових функцій. Особливу увагу приділено використанню концепцій Lean Management, Kaizen, управління якістю, цифровізації HR-процесів та HR-аналітики як інструментів підвищення ефективності управління людськими ресурсами. За результатами дослідження встановлено, що інтеграція операційного менеджменту та системи управління персоналом забезпечує підвищення продуктивності праці, скорочення непродуктивних витрат часу, покращення якості управлінських рішень та підвищення конкурентоспроможності підприємства. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання запропонованих підходів для вдосконалення кадрової політики підприємств та підвищення ефективності управління людським капіталом. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком цифрових інструментів операційного менеджменту та їх інтеграцією із системами HR-аналітики
Авторське право (c) 2026 М.С. Письменна, М.С. Сінькевич https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Кадрова політика і конкурентоспроможність підприємства: стратегічні орієнтири управління синергією взаємозв'язку
У статті розглянуто особливості синергетичного зв'язку між кадровою політикою та конкурентоспроможністю підприємства задля формування ефективних стратегічних орієнтирів управління кадровим потенціалом. Метою статті є дослідження особливостей синергетичного зв'язку між кадровою політикою та конкурентоспроможністю підприємства задля формування ефективних стратегічних орієнтирів управління кадровим потенціалом. Проаналізовано еволюцію наукової думки та доведено зміну ролі кадрової політики від жорсткого адміністрування робочої сили на початкових етапах виробництва до її трансформації в головний інструмент інноваційного розвитку в умовах цифрової економіки. Визначено сутність та доведено наявність синергетичного взаємозв'язку кадрової політики та конкурентоспроможності підприємства. Систематизовано чотири підходи до трактування конкурентоспроможності компанії та обґрунтовано, що її внутрішній потенціал і ринкові переваги органічно формуються через людський фактор, оскільки будь-яка ринкова перевага створюється і втілюється конкретними людьми. Розкрито функцію чинників, що впливають на характер і динаміку цього синергетичного взаємозв'язку: зовнішні умови (Індустрія 4.0 та 5.0, ринок праці, характер конкуренції) створюють виклики для компанії, а внутрішні чинники (гнучкість, інвестиції в людський капітал, комунікації) визначають її здатність відповідати на ці виклики. Доведено потребу в обов'язковій керованості синергією такого взаємозв’язку задля свідомого узгодження дій кадрової служби з реальними потребами ринкової боротьби. Обґрунтовано три базові стратегічні орієнтири управління синергетичним взаємозв'язком кадрової політики і конкурентоспроможності підприємства: ринкова синхронізація кадрових і ринкових цілей, випереджальний розвиток цифрових і гнучких компетенцій працівників та створення адекватного мотиваційного середовища. Практичне використання запропонованих орієнтирів дозволяє перетворювати будь-яку інвестицію в персонал на довгострокову ринкову перевагу, що сприяє зовнішньому успіху підприємства в конкурентному середовищі. Визначено критичне значення цього підходу як інструменту виживання бізнесу в сучасних умовах воєнних реалій та головного драйвера модернізації підприємств у період повоєнного відновлення України.
Авторське право (c) 2026 М.В. Семикіна, А.В. Семикіна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Управління розвитком людського капіталу підприємств як драйвер генерування інтелектуального потенціалу: знаннєво-компетентнісний підхід
Метою статті є теоретико-методологічне обґрунтування інтегрованої системи управління розвитком людського капіталу підприємства на основі конвергенції управління знаннями та компетентнісного підходу. Людський капітал розглядається як системоутворювальний ресурс інноваційного розвитку, а стратегічний рівень управління – як метаконтур декомпозиції цілей і трансляції їх у параметри кадрової політики. Обґрунтовано доцільність формування цілісної архітектури системи, що забезпечує узгодженість стратегічних імперативів із процесами розвитку компетентнісного потенціалу персоналу. Розроблено концептуальну модель безперервного розвитку людського капіталу, що поєднує принципи самонавчальної організації та управління знаннями відповідно до логіки їх життєвого циклу. Запропоновано трирівневу структуру системи управління (стратегічний, управлінський, об’єктний рівні), взаємодія яких забезпечує узгодження стратегічних цілей підприємства з фактичним станом його кадрового потенціалу. Запропоновано механізм реалізації компетентнісного підходу через зіставлення цільових і фактичних параметрів знаннєво-компетентнісного забезпечення підприємства, що сприяє підвищенню обґрунтованості управлінських рішень. Передбачено використання інтегрованої інформаційно-аналітичної платформи для формалізації, накопичення й обробки даних про людський капітал. Доведено, що інтеграція знаннєвого та компетентнісного підходів підвищує ефективність управління людським капіталом і сприяє зростанню інтелектуального потенціалу підприємства. Запропонована система забезпечує узгодження кадрової політики зі стратегією розвитку, знижує суб’єктивність оцінювання та підвищує адаптивність підприємства. Перспективи подальших досліджень полягають в емпіричній верифікації моделі, розвитку цифрових інструментів управління знаннями та вдосконаленні методів оцінювання компетентнісного потенціалу.
Авторське право (c) 2026 О.М. Собко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Віддалений рекрутинг в умовах гібридної зайнятості та кризових викликів
Формування та утримання компетентного персоналу є критично важливим чинником розвитку компаній, однак традиційні методи рекрутингу втрачають ефективність в умовах цифрової трансформації, гібридної зайнятості та кризових викликів. Віддалений рекрутинг набув особливої актуальності внаслідок воєнних дій в Україні, що спричинили релокацію робочої сили та дефіцит фахівців, перетворившись на стратегічний антикризовий інструмент. Водночас існуючі наукові дослідження не забезпечують комплексної оцінки ефективності дистанційних моделей рекрутингу в умовах макроекономічної нестабільності, що обумовлює наявність наукової прогалини. Віддалений рекрутинг набув особливої актуальності внаслідок воєнних дій в Україні, що спричинили релокацію робочої сили, дефіцит фахівців та зростання вимог до безпеки організації кадрових процесів, перетворившись на стратегічний антикризовий інструмент забезпечення безперервності бізнесу. Водночас існуючі наукові дослідження не забезпечують комплексної оцінки ефективності дистанційних моделей рекрутингу в умовах макроекономічної нестабільності та підвищених вимог до кадрової та інформаційної безпеки , що обумовлює наявність відповідної наукової прогалини. Метою дослідження є комплексний аналіз можливостей віддаленого рекрутингу на прикладі агентства DOPOMOGA UKRAINE з метою розробки адаптованих підходів і практичних рекомендацій. Методологія дослідження ґрунтується на багатоаспектному підході із застосуванням інтегрованого SWOT-аналізу та управлінської матриці TOWS для стратегічного планування. Емпіричною базою дослідження стала діяльність рекрутингового агентства DOPOMOGA UKRAINE, у якому операційний цикл рекрутингу регламентований у дистанційному форматі. Проаналізовано комплексну систему пошуку кандидатів, що включає прямий пошук, хедхантинг, соціальний та реферальний рекрутинг, а також багатокритеріальну систему оцінювання, адаптовану до онлайн-взаємодії. Система оцінювання охоплює структуровані, поведінкові, ситуаційні та проективні онлайн-співбесіди, дистанційне тестування професійних навичок і перевірку рекомендацій. Результати дослідження підтверджують, що віддалений рекрутинг є ключовою операційною компетентністю за умови забезпечення кадрової та інформаційної безпеки, а його переваги у вигляді економічної оптимізації та розширення географії пошуку переважають технічні обмеження. Наукова цінність полягає у систематизації факторів ефективності та розробці універсальної управлінської матриці TOWS. Практична значущість полягає у можливості впровадження проактивної стратегії гендерно-нейтрального рекрутингу та компенсаційного навчання. Перспективи включають дослідження впливу дистанційного добору на диверсифікацію робочої сили, оцінку кібербезпекових ризиків та розробку методології ефективної й безпечної віддаленої комунікації.
Авторське право (c) 2026 О.А. Даниленко, І.С. Бондар, 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Маркетингові дослідження процесів впровадження цифрових технологій при наданні соціальних послуг для вразливих категорій населення
Мета статті полягає в обґрунтуванні теоретико-методичних засад та практичних напрямів впровадження цифрових технологій у процес надання соціальних послуг вразливим категоріям населення (особи похилого віку, особи з інвалідністю, внутрішньо переміщені особи, малозабезпечені родини) з урахуванням викликів цифрової нерівності та безпекових ризиків. Вплив цифровізації є неоднорідним залежно від категорії отримувачів. Для осіб з інвалідністю мобільні додатки полегшують взаємодію з державними органами, дозволяючи отримувати послуги без потреби відвідувати установи. У дослідженні використано методи системного аналізу, порівняльного аналізу, узагальнення, контент-аналіз нормативно-правових актів та звітів міжнародних організацій (Європейська Комісія, ООН), а також кабінетні дослідження, маркетингове таргет-сегментування, оцінювання споживчого сприйняття та задоволеності (CSAT). Проаналізовано сучасний стан впровадження електронних соціальних реєстрів, платформ дистанційного обслуговування (телемедицина, онлайн-консультування), мобільних застосунків персонального супроводу та елементів штучного інтелекту для проактивного виявлення соціальних ризиків. Виокремлено основні бар’єри: низький рівень цифрової грамотності серед вразливих груп, недостатнє покриття інфраструктурою, проблеми кібербезпеки персональних даних. Встановлено, що на сучасному етапі в Україні впроваджено Єдину інформаційну систему соціальної сфери (ЄІССС), яка інтегрує реєстри отримувачів допомог та субсидій, автоматизує призначення виплат. Висновки дослідження засвідчують, що цифровізація соціальних послуг підвищує їх доступність, оперативність та адресність, однак вимагає обов’язкового супроводження заходами з подолання цифрової нерівності (навчання, адаптивний дизайн, мережа цифрових помічників). Запропоновано модель інклюзивної цифрової соціальної платформи. Перспективи подальших досліджень полягають у розробці методик оцінки соціального впливу цифрових рішень та економічної ефективності державно-приватного партнерства у цій сфері
Авторське право (c) 2026 М.Г. Єщенко, І.В. Ніколаєв https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Самоменеджмент і психологічний розвиток персоналу публічної служби у контексті формування довіри як ключового ресурсу PR-менеджменту
Метою статті є теоретичне обґрунтування та емпіричне підтвердження впливу самоменеджменту та психологічного розвитку публічного службовця на формування суспільної довіри як стратегічного ресурсу PR-менеджменту в системі публічного управління. У роботі розкрито механізми взаємодії внутрішніх особистісних характеристик фахівця з результативністю зовнішніх комунікацій державних інституцій в умовах цифрової трансформації та підвищених вимог до прозорості влади. У межах дослідження проведено комплексний аналіз наукових джерел та здійснено соціологічне опитування 156 респондентів центрального регіону України щодо впливу особистісних компетенцій службовців на рівень довіри громадян. Досліджено такі психологічні чинники, як емоційний інтелект, емпатія та стресостійкість, а також структурні елементи самоменеджменту: саморегуляцію, самоорганізацію та саморефлексію. За результатами анкетування виявлено, що 81% громадян пов’язують емоційну нестабільність службовця з недовірою, а ключовими факторами формування позитивного іміджу є чесність (72%) та відкритість (58%). На основі отриманих даних розроблено трирівневу модель формування довіри (внутрішній, поведінковий та результативний рівні), яка доводить, що самоменеджмент є ключовим механізмом трансформації психологічного потенціалу в ефективну публічну поведінку. Зроблено висновок, що ефективність PR-менеджменту в публічному секторі прямо залежить від здатності персоналу до саморегуляції та автентичної комунікації. Перспективи подальших досліджень полягають в інтеграції запропонованої моделі у практику професійної підготовки та HR-системи публічної служби для зміцнення легітимності управлінських рішень.
Авторське право (c) 2026 І.М. Сочинська-Сибірцева, А.О. Доренська, Т.В. Тушевська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Цифрова трансформація маркетингу у контексті конкурентного потенціалу підприємств
Метою статті є дослідження впливу цифрової трансформації маркетингу на формування та розвиток конкурентного потенціалу підприємств в умовах цифровізації економіки. Особливу увагу приділено обґрунтуванню ролі сучасних цифрових технологій у підвищенні ефективності маркетингової діяльності, зміцненні ринкових позицій підприємств та забезпеченні їхньої адаптації до змін зовнішнього середовища. Визначено значення цифрового маркетингу як інструменту формування конкурентних переваг та підвищення результативності взаємодії з цільовими аудиторіями. У процесі дослідження проаналізовано теоретичні підходи до трактування цифрової трансформації маркетингу та її впливу на конкурентний потенціал підприємств. Розглянуто еволюцію маркетингових концепцій від традиційного до цифрового маркетингу. Узагальнено сучасні інструменти цифрового маркетингу, серед яких пошукова оптимізація, контент-маркетинг, маркетинг у соціальних мережах, контекстна реклама, чат-боти, голосовий пошук, штучний інтелект та інші цифрові рішення. Досліджено сучасні тенденції розвитку цифрового маркетингу та визначено їх значення для забезпечення ефективної комунікації зі споживачами, підвищення рівня персоналізації маркетингових заходів і вдосконалення процесів прийняття управлінських рішень. Встановлено, що цифрова трансформація маркетингу є важливим чинником зростання конкурентного потенціалу підприємств, оскільки сприяє підвищенню якості взаємодії зі споживачами, оптимізації маркетингових витрат, розширенню ринків збуту та впровадженню інноваційних бізнес-процесів. Обґрунтовано необхідність комплексного використання цифрових технологій у маркетинговій діяльності підприємств для забезпечення їхньої конкурентоспроможності в умовах цифрової економіки. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням інтегрованих моделей цифрового маркетингу та механізмів їх адаптації до сучасних викликів бізнес-середовища.
Авторське право (c) 2026 Р.І. Жовновач, Л.А. Коваль, С.А. Романчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Концептуальна модель системи маркетинг-логістики автотранспортного підприємства
Метою статті є розроблення концептуальної моделі системи маркетинг-логістики автотранспортного підприємства як інтегрованої управлінської системи. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення ефективності діяльності автотранспортних підприємств в умовах посилення конкуренції, зростання вимог споживачів до якості логістичного сервісу та необхідності оперативного реагування на зміни зовнішнього середовища. У дослідженні використано системний підхід, методи теоретичного узагальнення, порівняльного аналізу та структурно-функціонального моделювання. Узагальнено сучасні наукові підходи до інтеграції маркетингу та логістики та виявлено обмеження існуючих моделей, зокрема їх фрагментарний характер, відсутність цілісної архітектури та недостатню формалізацію взаємозв’язків між елементами системи. На цій основі запропоновано концептуальну модель маркетинг-логістики, побудовану як багаторівневу інтегровану структуру, що включає ядро ціннісного результату та десять взаємопов’язаних підсистем, згрупованих у ресурсно-забезпечувальний, функціонально-операційний і управлінсько-аналітичний рівні. Модель відображає логіку трансформації ресурсів у споживчу цінність логістичного сервісу та інтегрує маркетингові, логістичні й аналітичні рішення в межах єдиної управлінської системи. Результати дослідження свідчать, що запропонована модель забезпечує узгодження ринкових вимог і логістичних можливостей підприємства, сприяє підвищенню керованості матеріальних та інформаційних потоків, а також адаптивності автотранспортного підприємства до змін зовнішнього середовища. Практичне значення моделі полягає у можливості її застосування для підвищення рівня логістичного сервісу, оптимізації витрат, покращення якості управлінських рішень та забезпечення стійкого розвитку підприємств. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням методичного інструментарію оцінювання ефективності функціонування системи маркетинг-логістики, а також її емпіричною апробацією з урахуванням специфіки діяльності автотранспортних підприємств різних масштабів і форм власності
Авторське право (c) 2026 І.В. Федотова, Н.А. Бочарова, В.А. Здихальський https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інноваційно-цифрові аспекти розробки сучасного туристичного продукту та їх стратегічний вплив на трансформацію туристичного ринку
Метою статті є дослідження інноваційних аспектів розробки сучасного туристичного продукту та визначення ключових чинників його трансформації. Особливу увагу приділено цифровізації туристичної індустрії, впливу персоналізації послуг, smart-технологій, принципів сталого розвитку та креативної економіки на формування конкурентоспроможного туристичного продукту. Також визначено інноваційні підходи у підвищенні адаптивності туристичних підприємств до сучасних глобальних викликів і трансформації моделей туристичного споживання. У статті здійснено комплексний аналіз сучасних тенденцій розвитку інноваційного туристичного продукту, включаючи цифрові платформи, VR/AR-технології та інтеграцію smart-сервісів у туристичну діяльність. Розкрито особливості персоналізації туристичного досвіду, формування економіки вражень та розвитку креативного туризму як важливих напрямів сучасної туристичної індустрії. Проаналізовано роль екологічно орієнтованих практик та локальної автентичності у створенні інноваційних туристичних продуктів. У дослідженні обґрунтовано, що ефективність розробки сучасного туристичного продукту визначається рівнем інноваційності туристичних підприємств, здатністю інтегрувати цифрові технології, адаптувати туристичні послуги до індивідуальних потреб споживачів та формувати унікальний емоційний досвід. Наголошено на важливості стратегічного впровадження smart-технологій, розвитку сталих технологій, цифрової трансформації управлінських процесів та посилення креативної складової туристичного продукту. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленні аналізу цифрових екосистем туризму та інноваційних моделей розвитку туристичних дестинацій в умовах глобальної конкуренції.
Авторське право (c) 2026 А.В. Чернихівська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив макроекономічних показників на розвиток ринку страхування України
В умовах сучасних викликів, пов’язаних із воєнними ризиками, економічною невизначеністю та необхідністю відновлення економіки України страхування виступає важливим інструментом мінімізації ризиків та забезпечення фінансової стабільності як суб’єктів господарювання, так і домогосподарств. Коливання макроекономічних показників впливають на попит і пропозицію страхових послуг. Метою дослідження є оцінка впливу індексу споживчих цін та валютного курсу євро на показники розвитку ринку страхування України (страхові премії, страхові виплати), а також виявлення характеру та сили взаємозв’язків між макроекономічними показниками та основними індикаторами ринку страхування. Досліджено динаміку страховий премій і страхових виплат на ринку страхування України за 2004-2024 рр., як в гривнях так і в євро. Проведено порівняння номінальних і реальних показників страхових премій і страхових виплат на ринку страхування України. Розраховано коефіцієнти кореляції Пірсона для оцінювання тісноти та напряму взаємозв’язку між страховими показниками та макроекономічними факторами. Результати оцінювання у євро та кореляційний аналіз підтвердили високу чутливість ринку страхування України до валютних коливань і обмежений вплив індексу споживчих цін. Встановлено, що динаміка страхових премій і страхових виплат в Україні у 2004-2024 рр. характеризується номінальним зростанням із кризовими спадами, тоді як реальні обсяги ринку страхування переважно визначаються валютними коливаннями та зовнішніми шоками, а не інфляцією. Обґрунтовано необхідність урахування валютних і макроекономічних ризиків при оцінюванні розвитку ринку страхування України. Обґрунтовано необхідність подальших досліджень, спрямованих на ідентифікацію причинно-наслідкових зв’язків між макроекономічними показниками та розвитком ринку страхування, а також проведення порівняльного аналізу відповідних тенденцій на європейських страхових ринках з метою поглиблення оцінювання впливу цих чинників
Авторське право (c) 2026 Т.А. Мельник https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Оптимальна податкова система: практичний та історико-економічний аспекти
Метою статті є аналіз можливостей створення «оптимальної податкової системи» з погляду історичного розвитку оподаткування, практичних потреб економіки та принципів, закладених у класичних теоріях, а також визначення критеріїв щодо можливостей реалістичності її створення. Особливу увагу приділено визначенню критеріїв оцінювання оптимальності податкової системи, дослідженню можливостей їх практичної реалізації та обґрунтуванню факторів, що визначають реалістичність побудови ефективної податкової моделі в сучасних умовах. У статті порівнюються класичні підходи до оптимального оподаткування з практичними викликами, які постають перед країнами. Проаналізовано ключові критерії оптимальності, їх реалістичність на практиці, а також причини, чому різні країни формують різні моделі оподаткування. Через кейси конкретних країн показано, що «оптимальність» - це компроміс між ефективністю, рівністю, рівнем довіри та здатністю адміністрування. Розглянуто теоретичні засади моделей Ремзі, Міррліса та теореми Аткінсона-Стіґліца, а також досліджено можливості їх застосування в сучасній податковій практиці. На основі порівняльного аналізу податкових систем Швеції, Естонії, Польщі, Німеччини, Грузії та України показано, що поняття «оптимальності» не має універсального характеру і формується як компроміс між економічною ефективністю, рівнем соціальної справедливості, інституційною довірою, якістю державного управління та спроможністю податкового адміністрування. Окрему увагу приділено впливу тіньової економіки, поведінкових особливостей платників податків, рівня цифровізації податкових процесів та адміністративної спроможності держави на результативність функціонування податкової системи. Сформульовано принципи побудови найбільш життєздатної податкової системи, здатної забезпечити баланс між фіскальною достатністю, стимулюванням підприємницької активності, інвестиційного розвитку та соціальною справедливістю. Зроблено висновок, що повністю оптимальної системи немає, є лише компромісні моделі, що працюють у конкретному інституційному середовищі, а оптимальність – це не універсальна формула, а відповідність системи умовам конкретної економіки. Перспективами подальших розвідок є детальне дослідження виявлених прогалин у дослідженнях податкових пільг, систематизація їх еволюції та оцінка їхнього впливу на поведінку платників податків.
Авторське право (c) 2026 О.М. Черновол https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Внутрішній аудит і виявлення шахрайства у взаємовідносинах з покупцями та постачальниками: еволюція ризиків і матричний підхід
У статті обґрунтовано необхідність інституціоналізації ризик-орієнтованого підходу до виявлення та реагування на шахрайство у системі внутрішнього аудиту підприємства як цілісного механізму захисту економічних інтересів власників і посилення фінансової безпеки. Метою дослідження є розвиток методичної основи внутрішнього аудиту для виявлення шахрайства у контрагентських операціях (взаємовідносинах з покупцями та постачальниками) на базі класифікації ризиків і матричного підходу. Запропоновано дворівневу класифікацію ризиків шахрайства: на першому рівні ризики систематизовано за контурами взаємодії (внутрішнє середовище підприємства; межа «підприємство - контрагент»; зовнішні загрози третіх осіб), на другому - за векторами носія/каналу ризику (внутрішньоорганізаційний; наслідковий для власників/бенефіціарів; контактний у взаємодії з контрагентом; зовнішній). На основі класифікації сформовано матрицю, яка для кожної комбінації узагальнює типові схеми шахрайства, попереджувальні ознаки, аудиторські процедури та контрольні індикатори, забезпечуючи відтворюваність планування перевірок і підвищення доказовості висновків та звітів внутрішніх аудиторів. Доведено, що у сучасному середовищі відбувається еволюція шахрайських ризиків: якщо традиційно внутрішній аудит зосереджувався на внутрішньоорганізаційних зловживаннях і документальній доказовості взаємодії з контрагентами, то цифровізація документообігу та розрахунків актуалізувала зовнішні атаки третіх осіб, а також посилила значущість вектора наслідків для власників і бенефіціарів. У цьому контексті репутаційний ризик розглянуто як наскрізний компонент, що трансформує локальні інциденти у довгострокові обмеження - втрату довіри контрагентів, зростання договірних спорів, ускладнення ланцюгів постачання та збільшення непрямих фінансових втрат. Ураховуючи моделі «трикутника» та «діаманту (ромба)» шахрайства, запропонований підхід найбільшою мірою операціоналізує компонент «можливості» через аналіз процесних і контрольних вразливостей та частково охоплює компонент «здібності» через оцінювання повноважень і цифрової спроможності відступати від установлених контрольних процедур; компоненти «тиску» і «раціоналізації» визначено як периферійні для цієї методичної конструкції та такі, що можуть бути розширені в подальших дослідженнях інструментами оцінювання культури та мотиваційних чинників. Практична цінність результатів полягає у можливості використання запропонованої рамки для структурування внутрішніх аудитів контрагентських операцій, підвищення адресності рекомендацій і зниження ризику повторюваності шахрайських інцидентів
Авторське право (c) 2026 Н.С. Шалімова, Я.В. Козаченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Модель TRL в обліково-аналітичному та документальному забезпеченні інноваційного процесу підприємства
Метою статті є обґрунтування теоретичних і методичних засад інтеграції показника технологічної зрілості TRL (Technology Readiness Levels) до системи бухгалтерського обліку, аналітичного забезпечення та документування інноваційної діяльності підприємства. Особливу увагу приділено визначенню ролі технологічної зрілості, як критерію прийняття облікових рішень щодо класифікації витрат на дослідження і розробку, підтвердження технічної здійсненності інноваційних результатів, визнання нематеріальних активів та формування облікової політики інноваційно активних підприємств. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення об’єктивності облікових суджень і вдосконалення документального забезпечення НДДКР. У процесі дослідження проаналізовано еволюцію наукових підходів до трактування технологічної зрілості, зокрема, інженерно-технічного, економічного, системно-інноваційного та ризик-орієнтованого. Доведено доцільність виокремлення облікового підходу до технологічної зрілості, відповідно до якого рівні TRL розглядаються як інструмент організації документального, аналітичного та контрольного супроводу інноваційного процесу. Розроблено модель гармонізації рівнів технологічної готовності з етапами здійснення НДДКР, первинними документами та вимогами МСБО 38 «Нематеріальні активи», НП(С)БО 8, ISO 56002, ISO 16290. Запропоновано систему уніфікованого документування результатів інноваційної діяльності шляхом впровадження форм НДДКР-1 - НДДКР-4, які забезпечують фіксацію результатів досліджень, розробок, випробувань та впровадження інновацій. Також обґрунтовано можливість використання TRL як допоміжного індикатора при розмежуванні витрат на дослідження і розробку та прийнятті рішень щодо їх капіталізації. За результатами дослідження встановлено, що технологічна зрілість у сучасних умовах трансформується із суто технічного показника в комплексний міждисциплінарний індикатор, який поєднує технічні, економічні, управлінські та обліково-аналітичні характеристики інноваційного процесу. Запропонований підхід дозволяє підвищити достовірність документального підтвердження результатів НДДКР, мінімізувати суб’єктивність професійних суджень під час визнання нематеріальних активів та удосконалити облікову політику підприємства. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням методики аудиторської перевірки рівнів технологічної готовності (TRL) як інструменту підтвердження правомірності капіталізації витрат на розробку та визнання нематеріальних активів. Важливими напрямами є формування стандартизованих аудиторських процедур оцінювання досягнутих рівнів TRL, розроблення ризик-орієнтованих підходів до аудиту інноваційної діяльності та нормативне впровадження TRL-орієнтованих підходів у систему бухгалтерського обліку й аудиту інноваційно активних підприємств.
Авторське право (c) 2026 Р.В. Романів https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Підходи до побудови моделі розподілу повноважень у корпоративному управлінні підприємства-позичальника як інструмент попередження шахрайства: обліково-аналітичний аспект
Шахрайство у кредитних відносинах залишається одним із ключових ризиків фінансової стабільності, що зумовлює необхідність формування дієвих інституційних механізмів його попередження. Метою написання статті є обґрунтування теоретико-методичних засад побудови рольової моделі розподілу повноважень у корпоративному управлінні підприємства-позичальника як інструменту попередження шахрайства в контексті обліково-аналітичного забезпечення. Доведено, що система обліково-аналітичного забезпечення підприємства має функціонувати як інтегрована управлінська платформа раннього виявлення та попередження шахрайських практик упродовж усього кредитного циклу. Обґрунтовано рольову модель управління шахрайськими ризиками, що базується на чіткому розмежуванні стратегічних, управлінських, операційних, правових і контрольних повноважень між учасниками корпоративного управління. Особливу увагу приділено бухгалтерській службі, повноваження якої розглядаються у межах двокомпонентної моделі прямих і опосередкованих функцій, а також її взаємодії з системою комплаєнс-менеджменту в контексті моделі трьох ліній комплаєнс-контролю. За результатами дослідження встановлено, що ефективне попередження шахрайства за кредитними операціями забезпечується чітким інституційним розмежуванням стратегічних, управлінських, операційних і контрольних повноважень між учасниками корпоративного управління, де бухгалтерська служба виступає не технічним підрозділом, а інституційним центром фінансової достовірності, наскрізним координаційним механізмом якого є система комплаєнс-менеджменту. Доведено, що практична ефективність попередження шахрайства за кредитними операціями суттєво підвищується за умови переосмислення ролі бухгалтерської служби - з технічного підрозділу облікової фіксації до інституційного центру фінансової достовірності та контрольної відтворюваності господарських подій. Запропонований підхід дозволяє підприємствам-позичальникам вибудовувати цілісну систему антишахрайського контролю, у якій комплаєнс-менеджмент виступає наскрізним координаційним механізмом, що інтегрує облікові, аналітичні та наглядові функції в єдину систему управління ризиками кредитного циклу
Авторське право (c) 2026 І.В. Смірнова, В.В. Шалімов, Н.В. Смірнова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Організація сервісної діяльності у системі міжнародного клієнтоорієнтованого бізнесу підприємств сфери послуг
У статті досліджено особливості організації сервісної діяльності у системі міжнародного клієнтоорієнтованого бізнесу підприємств сфери послуг в умовах глобалізації та цифрової трансформації економіки. Метою дослідження є обґрунтування теоретичних засад та розроблення практичних рекомендацій щодо організації сервісної діяльності підприємств сфери послуг у системі міжнародного клієнтоорієнтованого бізнесу з урахуванням сучасних тенденцій розвитку ринкового середовища. У процесі дослідження розкрито сутність клієнтоорієнтованого підходу як стратегічної основи розвитку міжнародного бізнесу, що передбачає інтеграцію маркетингових, управлінських і сервісних процесів. Визначено ключові принципи організації сервісної діяльності, зокрема стандартизацію та адаптацію послуг до міжнародних ринків, розвиток сервісної культури персоналу, впровадження цифрових платформ взаємодії з клієнтами, розвиток сервісної культури персоналу та використання аналітичних інструментів для оцінки клієнтського досвіду. Особливу увагу приділено ролі інновацій, зокрема CRM-систем, штучного інтелекту та автоматизації бізнес-процесів, у підвищенні ефективності сервісної діяльності та формуванні конкурентних переваг підприємств сфери послуг. Доведено, що клієнтоорієнтованість у міжнародному контексті потребує врахування культурних, соціально-економічних та поведінкових особливостей споживачів. Узагальнено підходи до оцінювання якості сервісу та визначено напрями вдосконалення організації сервісної діяльності підприємств у міжнародному середовищі. Доведено, що ефективна клієнтоорієнтованість потребує врахування культурних, соціально-економічних та поведінкових особливостей споживачів. Результати дослідження можуть бути використані для розробки стратегій розвитку підприємств сфери послуг. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розвитком омніканальних моделей взаємодії з клієнтами, інтеграцією інноваційних технологій та формуванням адаптивних управлінських рішень у динамічному міжнародному середовищі.
Авторське право (c) 2026 О.М. Гуцалюк, Ю.А. Бондар, Т.С. Романчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Особливості управління підприємствами оборонно-промислового комплексу в умовах воєнного часу
Метою статті є дослідження особливостей управління підприємствами оборонно-промислового комплексу України в умовах воєнного часу та обґрунтування концептуальних засад забезпечення їх стійкого, інноваційного та конкурентоспроможного функціонування. Актуальність дослідження зумовлена стратегічною роллю оборонно-промислового комплексу у зміцненні обороноздатності держави, забезпеченні економічної стійкості та формуванні передумов післявоєнного відновлення України. Особливу увагу приділено впливу безпекових викликів, розвитку міжнародної кооперації та нових форматів партнерства, зокрема в межах ініціативи Drone Deal. У процесі дослідження використано методи аналізу та узагальнення наукових джерел, системний підхід, логічне моделювання і концептуальне проєктування. Проаналізовано сучасний стан розвитку оборонно-промислового комплексу України та визначено основні проблеми його функціонування. Встановлено, що зростання виробничих спроможностей галузі супроводжується кадровими, інвестиційними, технологічними та воєнними викликами. На основі отриманих результатів розроблено концептуальну модель управління підприємствами оборонно-промислового комплексу. За результатами дослідження встановлено, що ефективне управління підприємствами оборонно-промислового комплексу потребує впровадження адаптивних управлінських підходів, спрямованих на забезпечення безперервності виробництва, оперативного реагування на зміни зовнішнього середовища та розвитку інноваційного потенціалу. Обґрунтовано доцільність використання державного регулювання, оборонного планування, цифровізації управління, фінансових механізмів підтримки, проєктного менеджменту та державно-приватного партнерства як ключових інструментів підвищення ефективності діяльності підприємств галузі. Перспективами подальших досліджень визначено розробку методичного інструментарію оцінювання ефективності управління та моделей ризик-орієнтованого управління в умовах воєнних загроз.
Авторське право (c) 2026 І.О. Андрощук, Д.С. Шульга https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Метод ієрархічного аналізу у формуванні вагових коефіцієнтів показників сталого розвитку підприємств морського транспорту
Метою статті є розробка та практична апробація методичного підходу до визначення вагових коефіцієнтів показників сталого розвитку підприємств морського транспорту на основі методу ієрархічного аналізу (МІА). Робота спрямована на вирішення фундаментальної проблеми об’єктивності при побудові комплексних індикаторів, де традиційний підхід рівнозначного розподілу ваг часто призводить до викривлення результатів діагностики. У межах дослідження було детально реалізовано алгоритм методу Т. Сааті для оцінки екологічної складової сталого розвитку, що включає дев’ять одиничних показників. Сформовано матрицю парних порівнянь, в основу якої покладено пріоритетність декарбонізації та енергетичного переходу. Процес дослідження охопив етапи нормалізації матриці, обчислення векторів пріоритетів та ретельну верифікацію узгодженості отриманих результатів. Розрахований коефіцієнт узгодженості (CR = 0,0072) підтвердив високу логічну послідовність експертних суджень. Особливу увагу приділено таким критичним чинникам, як частка альтернативного палива, вуглеродомісткість та обсяги «зелених» інвестицій, що дозволило отримати математично обґрунтовані вагові коефіцієнти. За результатами дослідження розроблено модель розрахунку комплексного показника екологічної сталості. Встановлено, що найбільший вплив на екологічну сталість мають частка альтернативного палива (0,240), вуглеродомісткість (0,171) та частка екологічних інвестицій (0,171). Отримана модель дозволяє здійснювати точну та об’єктивну діагностику та кількісне управління процесами сталого розвитку в морській галузі. Перспективи подальших досліджень полягають у розширенні запропонованого підходу на економічну та соціальну складові сталого розвитку, що в майбутньому дозволить сформувати цілісний інтегральний індекс для комплексного оцінювання та просторової діагностики сталого розвитку підприємств морського транспорту.
Авторське право (c) 2026 Ю.О. Наврозова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Економічні аспекти розвитку кейтерингового бізнесу в України
Метою статті є дослідження економічних аспектів розвитку кейтерингового бізнесу в Україні, аналіз сучасного стану ринку кейтерингових послуг, виявлення факторів, що впливають на ефективність діяльності підприємств галузі, а також обґрунтування перспектив їх розвитку в умовах сучасних соціально-економічних трансформацій. У статті розкрито економічну сутність кейтерингового бізнесу та визначено його місце в індустрії гостинності. Проаналізовано сучасний стан українського ринку кейтерингових послуг, охарактеризовано основні сегменти споживачів, особливості розвитку галузі до та після 2022 року, а також вплив воєнного стану на діяльність підприємств. Досліджено економічні особливості функціонування кейтерингових компаній, зокрема структуру доходів і витрат, механізми формування собівартості, особливості ціноутворення та систему показників економічної ефективності. Систематизовано зовнішні й внутрішні фактори розвитку, визначено ключові проблеми функціонування галузі, серед яких зростання собівартості послуг, кадровий дефіцит, логістичні труднощі, скорочення платоспроможного попиту, обмеженість інвестиційних ресурсів і посилення конкурентного тиску. Обґрунтовано сучасні інноваційні тенденції розвитку кейтерингового бізнесу, що передбачають цифровізацію бізнес-процесів, використання CRM- та ERP-систем, технологій штучного інтелекту, екологізацію діяльності, персоналізацію послуг і впровадження нових форматів кейтерингового обслуговування. За результатами дослідження встановлено, що підвищення економічної ефективності та конкурентоспроможності кейтерингових підприємств забезпечується комплексним поєднанням цифрової трансформації, модернізації матеріально-технічної бази, розвитку людського капіталу, диверсифікації послуг і залучення інвестиційних ресурсів. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання під час формування стратегій розвитку підприємств кейтерингового бізнесу та вдосконалення системи управління їх діяльністю. Перспективи подальших досліджень пов'язані з розробленням моделей оцінювання економічної ефективності кейтерингових підприємств, дослідженням цифрових технологій управління, механізмів післявоєнного відновлення галузі та інтеграції українського кейтерингового бізнесу до європейського ринку послуг.
Авторське право (c) 2026 Л.М. Задорожня https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Тенденції та динаміка корпоративного розвитку підприємств агропромислового комплексу в умовах воєнних ризиків та структурних трансформацій
Метою статті є комплексне дослідження тенденцій і динаміки корпоративного розвитку підприємств агропромислового комплексу України в умовах воєнних ризиків, структурної нестабільності та трансформації економічного середовища. Корпоративний розвиток розглянуто як механізм адаптації аграрних підприємств до кризових викликів, що забезпечує зростання їх економічної стійкості, організаційної гнучкості, виробничої ефективності та конкурентоспроможності. Акцент зроблено на ролі корпоративних структур у збереженні виробничого потенціалу аграрного сектору та створенні передумов його відновлення. У статті здійснено системний аналіз демографічних, структурних, виробничо-економічних та інституційних чинників, що визначають сучасну траєкторію розвитку підприємств АПК. Виявлено скорочення частки сільського населення, яке обмежує трудовий потенціал галузі та посилює потребу в автоматизації, концентрації й інтеграції аграрного виробництва. Досліджено зміни у структурі підприємницького середовища: зростання ролі великих підприємств, звуження середнього сегмента та скорочення кількості малих і мікропідприємств, що свідчить про структурну поляризацію аграрного сектору. Аналіз виробництва, зайнятості, продуктивності праці та фінансових результатів дав змогу встановити циклічність розвитку галузі та вищу адаптивність великих інтегрованих структур до кризових впливів. Доведено, що в умовах воєнної економіки корпоративний розвиток підприємств АПК набуває концентраційно-адаптаційного характеру та виступає інструментом виживання, стабілізації й відновлення аграрного сектору. Узагальнено ключові ризик-фактори корпоративного розвитку, серед яких домінують демографічні, інституційні, виробничі, логістичні та фінансові загрози. Перспективи подальших досліджень пов’язані з поглибленням методичних підходів до оцінювання корпоративного розвитку, розробленням моделей ризик-орієнтованого управління та удосконаленням механізмів державної підтримки аграрних підприємств.
Авторське право (c) 2026 А.О. Татарченко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Вплив соціальних мереж на репутаційний капітал закладів ресторанного господарства
Метою статті є розробка теоретичних засад та практичних рекомендацій щодо визначення впливу соціальних мереж на формування та розвиток репутаційного капіталу закладів ресторанного господарства в умовах цифрової економіки. Репутаційний капітал розглянуто як стратегічний нематеріальний актив, що визначає рівень довіри споживачів, конкурентоспроможність і стійкість бізнесу. Особливу увагу приділено соціальним мережам та їх кореляції зі сприйняттям бренду і клієнтською поведінкою. Узагальнено ключові точки цифрової взаємодії ресторанних закладів з аудиторією, зокрема онлайн-відгуки та рейтинги, користувацький контент (UGC), комунікацію в коментарях, діяльність мікро- та наноінфлюенсерів, а також кризові повідомлення та фактор своєчасності реагування. Запропоновано прикладну аналітичну рамку оцінювання цифрової репутації, що дозволяє оцінювати результативність комунікацій та застосовувати інструменти атрибуції ефекту соціальних мереж, зокрема кросплатформенні порівняння, теги кампаній і квазіекспериментальні підходи. Отримані результати свідчать, що системна робота з контентом і відгуками, чіткі правила модерації, оперативна та емпатійна реакція на скарги, а також прозорість у кризових ситуаціях статистично пов’язані з покращенням онлайн-рейтингу та зростанням намірів до відвідування закладів. Визначено можливість інтеграції запропонованих показників у регулярні аналітичні дашборди PR і маркетингу ресторанів та їх зв'язок з фінансовими KPI. Обґрунтовано необхідність урахування шуму публічних цифрових даних, відмінностей методик платформ і потенційні зміщення вибірки. Перспективи подальших досліджень охоплюють розробку моделей атрибуції з урахуванням офлайн-конверсій, оцінювання довгострокового впливу UGC на повторні візити й середній чек, а також порівняльний аналіз ефективності різних рівнів інфлюенсерів залежно від сценаріїв контенту.
Авторське право (c) 2026 О.А. Сущенко, Т.В. Юхим https://creativecommons.org/licenses/by/4.0